ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/14280/23 пров. № А/857/19215/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суду складі колегії суддів: 

головуючого-судді                    Кузьмича С. М.,
суддів                                        Глушка І.В., Матковської З.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року (ухвалене головуючим – суддею Брильовським Р.М. у м. Львові) у справі № 380/14280/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області, Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві  про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

                                                         ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду із адміністративним позовом до відповідача в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 262340020740 від 26.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 ;
зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 18.05.2023 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а», п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення», виходячи із загального стажу, який враховується до вислуги років, які дають право на пенсію за вислугу років позивача 28 років 10 місяців 24 дні. 
В обґрунтування позовних вимог вказував на те, що відповідачем відмовлено в призначенні пенсії за вислугу років відповідно до ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з підстав відсутності спеціального стажу роботи. Вважає таку відмову протиправною, оскільки Конституційним Судом України 04.06.2019 ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII. Зазначає, що на час звернення до відповідача було передбачено право на пенсію за вислугу років при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 18.09.2023 адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 262340020740 від 26.05.2023 про відмову у призначенні пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 з 18.05.2023 пенсію за вислугу років відповідно до п. «а», п. «в» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення». 
Приймаючи оскаржене рішення суд першої інстанції виходив з того, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, є безпідставною. Оскільки, в силу вимог ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Відтак, на момент звернення до відповідача з заявою позивач мав право на пенсію за вислугу років відповідно до п. «а» ст. 55 Закону № 1788-ХІІ, оскільки стаж позивача становить 28 років 10 місяців 24 дні. 
Вказане рішення в апеляційному порядку оскаржив відповідач, Головне управління Пенсійного фонду України в м. Києві, у апеляційній скарзі покликається на те, що оскаржуване рішення винесене з порушенням норм процесуального та матеріального права з неповним з`ясуванням обставин справи та є незаконним, просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Позивач скористався своїм правом та подав відзив на апеляційну скаргу в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції — без змін, з наступних підстав.
З матеріалів справи слідує, що позивач 18.05.2023 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві із заявою про призначення пенсії за вислугу років у відповідності з положеннями ст. 52 Закону України «Про пенсійне забезпечення як працівник авіації та льотно-випробного складу.
Заява розглянута за принципом екстериторіальності Головного управління пенсійного фонду України у Львівській області. Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області № 262340020740 від 26.05.2023 позивачу у призначенні пенсії за вислугу років відмовлено з тих підстав, що неможливо визначити стаж, що дає право на вислугу років, оскільки відсутня довідка про години нальоту та типи літаків, а також відсутня довідка про участь у польотах у складі екіпажу повітряного судна або іншого літального апарата.
Вважаючи дії відповідача щодо відмови у призначенні пенсії за наявності спеціального стажу протиправними, позивач звернулася з відповідним позовом до суду. 
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.
Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Згідно зі ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до ст. 51 Закону України Про пенсійне забезпечення від 05.11.1991 №1788-XII (далі - Закон №1788-XII) пенсії за вислугу років встановлюються окремим категоріям громадян, зайнятих на роботах, виконання яких призводить до втрати професійної працездатності або придатності до настання віку, що дає право на пенсію за віком.
За змістом ст. 52 Закону №1788-XII право на пенсію за вислугу років мають, зокрема, окремі категорії працівників авіації та льотно-випробного складу.
Відповідно до ч. 1 ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, право на пенсію за вислугу років мають такі категорії робітників і службовців авіації, а також льотно-випробного складу, незалежно від відомчої підпорядкованості підприємств, установ і організацій, в яких вони зайняті:
а) працівники льотного і льотно-випробного складу після досягнення 50 років і за наявності вислуги років на цих посадах станом на 1 квітня 2015 не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок та після цієї дати при набутті вислуги років на цих посадах: з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2016 року - не менше 25 років 6 місяців у чоловіків і не менше 20 років 6 місяців у жінок; з 1 квітня 2016 року по 31 березня 2017 року - не менше 26 років у чоловіків і не менше 21 року у жінок; з 1 квітня 2017 року по 31 березня 2018 року - не менше 26 років 6 місяців у чоловіків і не менше 21 року 6 місяців у жінок.
До досягнення віку, встановленого абзацом першим цього пункту, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу: які в період до 1 січня 2016 року мали вислугу років на відповідних посадах не менше тривалості, передбаченої абзацами першим та другим цього пункту; 1976 року народження і старші за наявності вислуги років на цих посадах, передбаченої абзацами другим - одинадцятим цього пункту, та після досягнення ними такого віку: 45 років - які народилися з 1 січня 1971 року по 30 червня 1971 року;45 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1971 року по 31 грудня 1971 року; 46 років - які народилися з 1 січня 1972 року по 30 червня 1972 року; 46 років 6 місяців - які народилися з 1 липня 1972 року по 31 грудня 1972 року.
У той же час, 04.06.2019 Конституційним Судом України було ухвалено рішення № 2-р/2019, яким визнано неконституційними положення пункту «а» ст. 54, ст. 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII.
Ухвалюючи вищезазначене рішення № 2-р/2019, Конституційний Суд України вказав, що зміни у сфері пенсійного забезпечення мають бути достатньо обґрунтованими, здійснюватися поступово, обачно й у заздалегідь обміркований спосіб, базуватися на об`єктивних критеріях, бути пропорційними меті зміни юридичного регулювання, забезпечувати справедливий баланс між загальними інтересами суспільства й обов`язком захищати права людини, не порушуючи при цьому сутності права на соціальний захист.
Вказані норми втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України рішення № 2-р/2019, тобто з 04.06.2019.
Як було встановлено судом першої інстанції, на час звернення з заявою про призначення пенсії позивачу виповнилось 58 років, стаж для вислуги років 28 років 10 місяців 24 дні.
Для призначення пенсії згідно ст. 54 Закону та постанови КМУ необхідно дві умови: 1) наявність відповідного віку (50 років) та 2) наявність відповідної вислуги років - не менше 25 років (п. а ст. 54 Закону, та п. 1 Порядку призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації). При цьому порядок обчислення вислуги років визначений Порядком обчислення строків вислуги років для призначення пенсії працівникам льотного складу.
Відповідно до вимог п. «а» ст. 54 Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 №1788-ХІІ, у редакції до внесення змін Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 №213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 №911-VIII, право на пенсію за вислугу років мають працівники льотного і льотно-випробного складу при вислузі років на цих посадах не менше 25 років у чоловіків і не менше 20 років у жінок.
Перелік посад працівників льотного складу, порядок обчислення строків вислуги років для призначення їм пенсій, а також порядок призначення і виплати пенсій льотно-випробному складу затверджуються в порядку, що визначається Кабінетом Міністрів України.
Порядок обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, Перелік посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, Порядок призначення і виплати пенсій за вислугу років працівникам льотно-випробного складу цивільної авіації, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 «Про затвердження нормативних актів з питань призначення пенсій за вислугу років працівникам авіації і льотно-випробного складу».
Відповідно до Переліку посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, до посад працівників льотного складу, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років належать: 1) члени екіпажів повітряних суден та інших літальних апаратів. 2) льотно-інструкторський склад. 3) командно-льотний склад: керівники (їх заступники), інспектори й інші спеціалісти з льотної служби (льотної роботи) міністерств, відомств, управлінь, об`єднань, підприємств, установ, організацій та їх структурних підрозділів, які мають діюче льотне свідоцтво і беруть участь в польотах у складі екіпажу повітряного судна або іншого літального апарата. 4) парашутисти всіх найменувань, рятувальники, а також десантники-пожежники всіх найменувань, інструктори авіапожежної служби, керівники парашутних (парашутно-рятувальних, пошуково- рятувальних) підрозділів, працівники позаштатних і штатних парашутно-десантних груп, які здійснюють стрибки з парашутом або спуски (підйоми) на спеціальних спуско- піднімальних пристроях з вертольотів, що перебувають на висоті не менше 10 метрів.
Пунктом 1 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418, при обчисленні строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу рахуються: а) кожні 20 годин нальоту на літаках (крім нальоту і робіт, передбачених пунктами «б»-«г» цього пункту) - за один місяць вислуги; б) кожні 12 годин нальоту на вертольотах, в авіації спеціального застосування (санітарні польоти, авіахімічні роботи, аерофотозйомка, патрулювання, зондування атмосфери й інші види робіт), на посадах льотного складу груп супроводження іноземних повітряних суден (лідирувальники), на посадах командно-льотного та льотно-інструкторського складу, в тому числі у навчальних закладах по підготовці й підвищенню кваліфікації кадрів льотного складу авіації, - за один місяць вислуги.
Пунктом 2 та 3 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 передбачено, що обчислення строків вислуги відповідно до пунктів «а» і «б» пункту 1 провадиться шляхом ділення фактичного нальоту годин за весь час роботи на посадах льотного складу відповідно на 20 і 12. Вислуга у річному обчисленні визначається шляхом ділення числа повних місяців вислуги на 12. При виконанні протягом року різних робіт, зазначених у пункті 1, вислуга років обчислюється пропорційно тривалості нальоту годин (зайнятості) на кожній роботі.
Як було встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, загальний стаж позивача  у календарному обчисленні становить 31 рік 9 місяців 17 днів. Спеціальний стаж позивача підтверджується копією льотної книжки, а саме. Згідно відомостей, внесених у льотну книжку ОСОБА_1 . Всі записи завірені підписами уповноважених осіб та печатками відповідних авіапідприємств.
Крім цього, до льотного стажу також зараховується навчання у Богодухівському навчальному авіаційному центрі ДТСААФ СРСР в період проходження військової служби з 21.03.1983 по 21.10.1983 курсантом ДТСААФ з видачою Свідоцтва про отримання льотної кваліфікації із зазначенням загального нальоту 70 годин, самостійного нальоту 22 години, що підтверджено власне Свідоцтвом про отримання льотної кваліфікації та військовим квитком НОМЕР_1 , згідно якого ОСОБА_1 присвоєно військове звання молодший лейтенант, військова облікова спеціальність 061608, склад командний. Військова облікова спеціальність 061608 віднесена за спеціальністю підготовки до управління діями підрозділів авіації, за спеціалізацією підготовки - льотна експлуатація та бойове застосування вертольотів.
Зарахування нальоту позивача у період навчання в Краснокутському льотному училищі цивільної авіації, в авіаційному центрі ДТСААФ до нальоту за льотною книжкою дає загальний наліт позивача у розмірі 6269 годин 08 хвилин.
Також судом встановлено, що відповідно до довідки ВАТ «Авіакомпанія «Буковина» на посаді 2-го пілота Ан-24 налітав на літаку Ан-24 з 08.05.2003 по 17.07.2003 всього 86 годин 32 хвилини.
Тобто загальний нальот позивача дорівнює 6349 години 40 хвилин, що в календарному обчисленні станове 6349:20:12 = 26,45 років, тобто 26 календарних років льотного стажу згідно з п. 1 Порядку обчислення строків вислуги років для призначення пенсій працівникам льотного складу, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418.
Таким чином спростовуються висновки відповідача про неможливість визначення стажу роботи, що дає право на призначення пенсії за вислугу років.
Отже, спеціальний стаж позивача складає повних 26 років.
Крім цього, згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_2 позивач з 01.10.1984 по 24.08.1987 працював у Київському об`єднаному авіазагоні Українського Управління цивільної авіації на посаді авіамеханіка 2-го класу 3-го розряду ЦОО авіатехбази, що дорівнює 2 рокам 10 місяцям 24 дням.
Переліком посад і робіт інженерно-технічного складу авіації, які дають право на пенсію за вислугу років, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.1992 №418 передбачені посади - авіаційні техніки (механіки, мотористи) всіх найменувань.
Таким чином суд зазначає, що загальний стаж, який враховується до вислуги років, які дають право на пенсію за вислугу років позивача становить 28 років 10 місяців 24 дні.
Враховуючи вищевикладене, суд вказує, що відмова відповідача у призначенні пенсії позивачу у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи, є безпідставною.
Відповідно до вимог ст. 62 Закону № 1788-XII основним документом, який підтверджує стаж роботи є трудова книжка.
Відтак, суд вказує, що на момент звернення до відповідача з заявою позивач мав право на пенсію за вислугу років відповідно до пункту «а» статті 55 Закону № 1788-ХІІ, оскільки стаж позивача становить 28 років 10 місяців 24 дні.
Таким чином, суд вважає, враховуючи вимоги ч. 1 ст. 308 КАС України, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на викладене вище, колегія суддів вважає, що судом першої інстанції було правильно встановлено обставини справи та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу належить залишити без задоволення, а рішення суду без змін. Доводи апеляційної скарги не спростовують рішення суду першої інстанції.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до ст.139 КАС України не здійснюється.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329Кодексу адміністративного судочинства України, -

                                                    ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 380/14280/23 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає. Крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя	 	С. М. Кузьмич 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	З. М. Матковська