ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 лютого 2024 року	Львів	Справа № 260/7223/23 пров. № А/857/22493/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді Судової-Хомюк Н.М.,
суддів Онишкевича Т.В., Сеника Р.П.,
розглянувши в письмовому провадженні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі № 260/7223/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Закарпатській області про визнання дії та бездіяльності протиправними,-
суддя в 1-й інстанції Калинич Я.М.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ужгород,
дата складання повного тексту рішення не зазначено,-
                                                           
                                                             В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – апелянт, позивач) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління ДПС у Закарпатській області (далі відповідач, ГУ ДПС у Закарпатській області), в якому просить скасувати вимогу №Ф-4076-53 від 04.11.2019.
Обґрунтовуючи позовні вимоги зазначив, що він не отримував податкову вимогу ГУ ДПС у Закарпатській області про сплату боргу (недоїмки) №Ф-4076-52 від 04.11.2019, за якою станом на 31.10.2019 заборгованість зі сплати єдиного внеску становить 26539,26 грн.. Позивач зазначає, що ніколи не був зареєстрований приватним підприємцем та ніколи не звертався до податкового органу чи реєстраційної служби із заявою про реєстрацію його приватним підприємцем. Звернув увагу, що у вимозі зазначена адреса боржника яка є хибною, оскільки адреса за якою проживає позивач більше 10 років є АДРЕСА_1 . 
Оскільки відповідна вимога порушує його права, звернувся до суду із цим позовом.
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 25.10.2023 у задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погодившись із вказаним рішенням ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку, просив скасувати його та прийняти нове судове рішення про задоволення позову повністю.
Вважає , що справу розглянуто без встановлення всіх обставин. Сама лише наявність свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю не свідчить про незалежну професійну діяльність і не є безумовною підставою для нарахування єдиного соціального внеску та стягнення такого в безспірному порядку. Податковий орган не узгоджував з позивачем вимогу і не надав можливості скористатися правом на її оскарження у встановленому порядку.
Наявність відповідного свідоцтва на право на зайняття адвокатською діяльністю лише посвідчує право особи як адвоката на здійснення незалежної професійної діяльності, однак не є доказом безпосереднього здійснення адвокатської діяльності та отримання від такої діяльності доходу.
Крім того, в оскарженому рішенні вказано, що згідно інформаційних ресурсів органів ДПС позивач перебуває на обліку з 06.04.2004 в 712 - ГУ ДПС у Закарпатській області, Свалявська ДПІ, як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат). Указане підтверджується: заявою від ОСОБА_1 від 06.04.2005 (номер реєстрації у ДПІ №28-1/82), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.07.2004 №21/387, довідкою про взяття на облік платника податків від 06.04.2005 року №28-1/82. Таке не може сприйматися об`єктивно, оскільки судом стверджується з посиланням на інформаційні ресурси податкового органу, що позивач перебував на обліку як професійний адвокат на чотири місяці раніше як отримав відповідне свідоцтво. Тобто не маючи на той час жодних на те підстав відповідач зареєстрував позивача платником податків, хоча станом на 06.04.2004 позивач не мав права на зайняття адвокатською діяльністю, оскільки здав іспити та отримав відповідне свідоцтво лише 30.07.2004. Жодних заяв до податкового органу не подавав..
Довідка №4ОПП від 06.04.2005 №28-1/82 надана позивачу для працевлаштування найманим працівником, а не для здійснення незалежної професійної діяльності.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач не звертався до податкового органу для реєстрації незалежної професійної діяльності, а тому не зрозуміло яким чином відповідач в односторонньому порядку нарахував недоїмку і скористався своїм правом на безспірний порядок стягнення.
Також позивач вказав, що відповідач не мав права скеровувати неузгоджену вимогу до підрозділу державної виконавчої служби.
26.12.2023 від ГУ ДПС у Закарпатській області надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Відповідач стверджує, що позивачем здійснюється індивідуальна адвокатська діяльність, що підтверджується відомостями Єдиного державного реєстру судових рішень, де ОСОБА_1 значиться адвокатом в інтересах відповідних осіб.
Стосовно перебування ОСОБА_1 на податковому обліку з 06.04.2004, то вказане є опискою, оскільки доводиться наступним реченням відповідного рішення «…підтверджується: заявою від ОСОБА_1 від 06.04.2005 (номер реєстрації у ДПІ №28-1/82), свідоцтвом про право на заняття адвокатською діяльністю від 30.07.2004 №21/387..».
Крім того вказано, що згідно з долученими до матеріалів справи документами, позивачем для взяття на облік подано заяву від 06.04.2005 за формою№5-ОПП, у якій у п. 4 (основний вид діяльності за КВЕД) зазначено «адвокатська діяльність», у п. 6 (місце роботи (якщо робота за наймом) – жодні відомості позивачем не зазначено. До вказаної заяви позивачем додано свідоцтво про право на зайняття адвокатською діяльністю від 30.07.2004 №21/387. На підставі цих документів відповідачем видано довідку від 06.04.2005. Такими обставинами спростовується твердження про видачу довідки за формою №4ОПП для працевлаштування найманим працівником, а не для здійснення незалежної професійної діяльності.
Також відповідач пояснив, що у зв`язку з наявністю станом на 04.11.2019 заборгованості по відкритій інтегрованій картці позивача за платежем «Єдиний внесок» ГУ ДПС у Закарпатській області на підставі ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сформовано вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019, яке скеровано позивачу засобами поштового зв`язку рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення на поштову адресу як фізичній особі, яка займається незалежною професійною діяльністю: АДРЕСА_2 за відомостями ІС «Податковий блок». Відповідне відправлення повернулося з відміткою «за закінченням терміну зберігання» 28.11.2019 та відповідно до п. 45.2 ст. 42 Податкового кодексу України вважається врученим.
На дату надіслання оскарженої вимоги жодних повідомлень від платника про зміну адреси до відповідача від ОСОБА_1 не надходило.
У зв`язку з несплатою недоїмки таку скеровано для примусового виконання.
Відповідач вважає рішення суду першої інстанції правомірним, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження на підставі п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України).
Переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що на підставі рішення Закарпатської обласної КДКА №144 від 25.06.2004 ОСОБА_1 видано свідоцтво №21/387 від 30.07.2004 про право на зайняття адвокатською діяльністю.
Згідно з відомостями Єдиного державного реєстру адвокатів України, право на заняття адвокатською діяльністю Кошелею В.В. не було зупинене.
06.04.2005 ОСОБА_1 узятий на облік в ГУ ДПС у Закарпатській області (Свалявська міжрайонна ДПІ) як фізична особі, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокатською індивідуальною) за його заявою від 06.04.2005 за адресою: АДРЕСА_2 .
Відомості щодо того, що позивач був зареєстрований як фізична особа-підприємець до суду сторонами не надано.
04.11.2019 ГУ ДПС у Закарпатській області винесено вимогу №Ф-4076-52 про сплату боргу (недоїмки) в сумі 26539,26 грн, відповідно до якої у позивача наявна заборгованість зі сплати єдиного внеску, відповідно до ст. 25 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Згідно з оскаржуваною вимоги від 04.11.2019 року №Ф-4076-53 на суму 24082,08 грн. в основу нарахування покладено 2017 рік, 2-й, 3-й та 4-й квартал 2018 року, 1-й, 2-й та 3-й квартал 2019 року.
Розрахунок недоїмки складається з сум:
- за 2017 рік - автоматично нараховано 8448,00 грн (мінімальний внесок 704,00 грн х 12 місяців), сплачено - 0,00 грн.;
- за 2018 рік - автоматично нараховано 9828,72 грн (мінімальний внесок 819,06 грн х 12 міс), в т.ч по 2457,18 грн. щокварталу, сплачено - 0,00 грн.;
- за 2019 рік - автоматично нараховано 11016,72 грн (мінімальний внесок 918,06 грн х 12 місяців), в т.ч по 2754,18 грн. щокварталу, сплачено - 0,00 грн.
Станом на 04.11.2019 недоїмка позивача – 26539,26 грн.
Відтак, станом на 04.11.2019 року по інтегрованій картці платника податків ОСОБА_1  за кодом платежу 71040000 «Єдиний внесок - для фізичних осіб - підприємців , у т.ч. які обрали спрощену систему оподаткування та осіб, які проводять незалежну професійну діяльність» обліковувалась заборгованість зі сплати єдиного внеску в розмірі 26539,26 грн.
Податкову вимогу направлено ОСОБА_1 засобами поштового зв`язку за адресою: АДРЕСА_2 , однак поштове відправлення повернулось до ГУ ДПС у Закарпатській області з відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Не погоджуючись з вищевказаною вимогою, позивач звернувся до суду.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції вказав, що позивач перебував на податковому обліку як фізична особа, яка займається незалежною професійною діяльністю (адвокат) з 06.04.2005, за адресою АДРЕСА_2 ; за період з 2013 по 2022 роки жодного звіту про суми нарахованого доходу застрахованих осіб та сум нарахованого єдиного внеску не подавав; єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування не сплачував; має узгоджену суму боргу (недоїмки) за платежем «Єдиний внесок» на суму26539,26 грн (за оскарженою вимогою), яку доведено перед судом, а тому підстави для скасування вимоги №Ф-4076-52 відсутні.
Враховуючи зазначені висновки суду першої інстанції, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про повне задоволення позову та зазначає таке.
Завданням адміністративного судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Статтею 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Спірні правовідносини врегульовані нормами Податкового кодексу України (далі ПК України) та Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» №2464-VI від 08.07.2010 (далі Закон №2464-VI).
Згідно з п.п. 14.1.226, п. 14.1.195 п. 14.1 ст.14 ПК України, самозайнята особа платник податку, який є фізичною особою-підприємцем або провадить незалежну професійну діяльність за умови, що така особа не є працівником в межах такої підприємницької чи незалежної професійної діяльності. Незалежна професійна діяльність участь фізичної особи у науковій, літературній, артистичній, художній, освітній або викладацькій діяльності, діяльність лікарів, приватних нотаріусів, приватних виконавців, адвокатів, арбітражних керуючих (розпорядників майна, керуючих санацією, ліквідаторів), аудиторів, бухгалтерів, оцінщиків, інженерів чи архітекторів, особи, зайнятої релігійною (місіонерською) діяльністю, іншою подібною діяльністю за умови, що така особа не є працівником або фізичною особою - підприємцем та використовує найману працю не більш як чотирьох фізичних осіб; «працівник» це фізична особа, яка безпосередньо власною працею виконує трудову функцію згідно з укладеним з роботодавцем трудовим договором (контрактом) відповідно до закону.
Відповідно до п. 63.2 ст. 63 ПК України, взяттю на облік або реєстрації у контролюючих органах підлягають всі платники податків. Взяття на облік у контролюючих органах юридичних осіб, їх відокремлених підрозділів, у тому числі юридичних осіб - нерезидентів, які відкривають рахунки у банках України, а також самозайнятих осіб здійснюється незалежно від наявності обов`язку щодо сплати того або іншого податку та збору.
Абзацом 2 п. 63.5 ст. 65 ПК України, передбачено, що фізичні особи-підприємці та особи, які мають намір провадити незалежну професійну діяльність, підлягають взяттю на облік як самозайняті особи у контролюючих органах згідно з цим Кодексом.
За п.п. 1, 4, 5 ч. 1 ст. 4 Закону № 2464-VI платниками єдиного внеску є роботодавці: фізичні особи-підприємці, зокрема ті, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту) або на інших умовах, передбачених законодавством про працю, чи за цивільно-правовим договором (крім цивільно-правового договору, укладеного з фізичною особою - підприємцем, якщо виконувані роботи (надавані послуги) відповідають видам діяльності відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців); фізичні особи, які забезпечують себе роботою самостійно, та фізичні особи, які використовують працю інших осіб на умовах трудового договору (контракту); фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали спрощену систему оподаткування; особи, які провадять незалежну професійну діяльність, а саме наукову, літературну, артистичну, художню, освітню або викладацьку, а також медичну, юридичну практику, в тому числі адвокатську, нотаріальну діяльність, або особи, які провадять релігійну (місіонерську) діяльність, іншу подібну діяльність та отримують дохід від цієї діяльності.
Згідно з ч. 1 ст. 5 Закону №2464 зняття з обліку платників єдиного внеску, зазначених в абзацах 2, 5, 7 п. 1 та п. 4 ч. 1 ст. 4 цього Закону, здійснюється податковими органами на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, платників єдиного внеску фізичних осіб-підприємців, - на підставі відомостей з реєстраційної картки, наданих державним реєстратором, після проведення передбачених законодавством перевірок платників та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці шостому пункту 1тапункті 5частини першої статті 4 цього Закону, на яких не поширюється дія Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань», за їхньою заявою після проведення передбачених законодавством перевірок платників, звірення розрахунків та проведення остаточного розрахунку, а платників єдиного внеску, зазначених в абзаці 8 п. 1 ч. 1 ст. 4 цього Закону, за їхньою заявою.
Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону №2464 єдиний внесок нараховується для платників, зазначених у пунктах 4 (крім фізичних осіб-підприємців, які обрали спрощену систему оподаткування), 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску за місяць, у якому отримано дохід (прибуток).
У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) у звітному періоді або окремому місяці звітного періоду, такий платник має право самостійно визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Мінімальний страховий внесок сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця (п. 5 ч. 1 ст. 1 Закону №2464).
Максимальна величина бази нарахування єдиного внеску  максимальна сума доходу застрахованої особи на місяць, що дорівнює двадцяти п`яти розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом, на яку нараховується єдиний внесок (п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону № 2464).
Згідно з абз. 3 ч. 8, ч. 12 ст. 9 Закону №2464 платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок.
Єдиний внесок підлягає сплаті незалежно від фінансового стану платника.
За п. 6 ч. 1 ст. 1 Закону №2464 недоїмка сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена податковим органом у випадках, передбачених цим Законом.
Згідно з ч. 4 ст. 25 Закону №2464 податковий орган у порядку, за формою та у строки, встановлені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, надсилає в паперовій та/або електронній формі платникам єдиного внеску вимогу про сплату недоїмки з єдиного внеску.
Вимога про сплату недоїмки є виконавчим документом.
Платник єдиного внеску зобов`язаний протягом десяти календарних днів з дня надходження вимоги про сплату недоїмки сплатити суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею.
У разі якщо платник єдиного внеску протягом десяти календарних днів з дня отримання вимоги не сплатив зазначені у вимозі суми недоїмки та штрафів разом з нарахованою пенею, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження в адміністративному чи судовому порядку або не сплатив узгоджену суму недоїмки протягом десяти календарних днів з дня отримання узгодженої вимоги, податковий орган надсилає в порядку, встановленому законом, до підрозділу державної виконавчої служби узгоджену вимогу про сплату недоїмки в електронній формі.
Податковий орган також має право звернутися до суду з позовом про стягнення недоїмки. При цьому заходи досудового врегулювання спорів, передбачені законом, не застосовуються.
Згідно п. 1 розд. VI Інструкції про порядок нарахування і сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, затвердженою наказом Міністерства фінансів України від 20.04.2015 №449, до платників, які не виконали визначені Законом обов`язки щодо нарахування, обчислення та сплати єдиного внеску, застосовуються заходи впливу та стягнення.
За абз. 2 - 4 п. 2 розд. VI Інструкції у разі виявлення податковим органом своєчасно не нарахованих та/або не сплачених платником сум єдиного внеску такий податковий орган обчислює суми єдиного внеску, що зазначаються у вимозі про сплату боргу (недоїмки), та застосовує до такого платника штрафні санкції в порядку і розмірах, визначених розділом VII цієї Інструкції.
Сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена в строки, встановлені Законом, обчислена податковими органами у випадках, передбачених Законом, є недоїмкою.
Суми недоїмки стягуються з нарахуванням пені та застосуванням штрафів.
Згідно п. 3 розд. VІ Інструкції податкові органи надсилають (вручають) платникам вимогу про сплату боргу (недоїмки), якщо: дані документальних перевірок свідчать про донарахування сум єдиного внеску органами доходів і зборів; платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску; платник має на кінець календарного місяця борги зі сплати фінансових санкцій.
У випадку, передбаченому абзацом другим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) приймається відповідним податковим органом протягом 15 робочих днів з дня, що настає за днем вручення платнику акта перевірки, а за наявності заперечень платника єдиного внеску до акта перевірки приймається з урахуванням висновку про результати розгляду заперечень до акта перевірки.
Податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
У випадках, передбачених абзацами третім та/або четвертим цього пункту, вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається (вручається): платникам, зазначеним у підпунктах 1 - 7пункту 1 розділу II цієї Інструкції, протягом 20 робочих днів, що настають за календарним місяцем, у якому виникла, зросла або частково зменшилась сума недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованість зі сплати фінансових санкцій).
Під частковим зменшенням суми недоїмки зі сплати єдиного внеску (заборгованості зі сплати фінансових санкцій) для цілей цього пункту вважається зменшення загальної суми боргу (недоїмки) з єдиного внеску, яка включає нараховані та несплачені суми єдиного внеску (фінансових санкцій) за останній календарний місяць, в якому відбулось таке зменшення.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі даних інформаційно-комунікаційних систем ДПС (далі ІКС) на суму боргу, що перевищує 10 гривен.
За абз. 1 п. 4 розд. VІ Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі актів документальних перевірок, звітів платника про нарахування єдиного внеску та облікових даних з ІКС за формою згідно з додатком 6 до цієї Інструкції (для платника - юридичної особи, у тому числі відокремлених підрозділів юридичної особи) або за формою згідно з додатком 7 до цієї Інструкції (для платника - фізичної особи).
Згідно п. 6 розд. VІ Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається відкликаною, якщо: сума боргу (недоїмки), зазначена у вимозі, погашається платником, органами державної виконавчої служби або органами Казначейства - у день, протягом якого відбулося таке погашення суми боргу (недоїмки) в повному обсязі; податковий орган скасовує або змінює раніше зазначену суму боргу (недоїмки) внаслідок її узгодження або оскарження - з дня прийняття податковим органом рішення про скасування або зміну раніше зазначеної суми боргу (недоїмки); вимога податкового органу про сплату боргу (недоїмки) скасовується судом - у день набрання судовим рішенням законної сили; борг (недоїмка) списується у випадках, передбачених статтею 25або іншими положеннями Закону, в порядку, визначеному пунктами 9-11 цього розділу,- у день прийняття податковим органом рішення про списання боргу (недоїмки) відповідно до частини сьомої статті 25 або іншого положення Закону; є рішення суду на стягнення відповідних сум боргу (недоїмки), що зазначені у вимозі,- у день надходження виконавчих документів до органів державної виконавчої служби або до органів Казначейства.
Таким чином, вимога про сплату боргу (недоїмки) формується на підставі акту перевірки, даних інформаційно-телекомунікаційних систем податкового органу у випадку, зокрема, якщо такий платник має на кінець календарного місяця недоїмку зі сплати єдиного внеску, борги зі сплати фінансових санкцій. Недоїмкою ж є сума єдиного внеску, своєчасно не сплачена у строки, встановлені Законом.
Судом враховано правову позицію Верховного Суду в постанові від 11.09.2018 у справі № 826/11623/16.
За абз. 6 п. 3 розд. VI Інструкції податковий орган надсилає (вручає) вимогу про сплату боргу (недоїмки) платнику єдиного внеску протягом трьох робочих днів з дня її винесення.
Відповідно до абз. 9 п. 4 розд. VI Інструкції вимога про сплату боргу (недоїмки) вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи або його відокремленого підрозділу, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
Згідно з п. 4 розд. VI Інструкції сформована в ІКС вимога про сплату боргу (недоїмки) надсилається податковим органом платнику єдиного внеску в паперовій та/або електронній формі.
Сформована вимога про сплату боргу (недоїмки), що підлягає надсиланню у паперовій формі, у день її формування в ІКС друкується у двох примірниках, підписується керівником (його заступником або уповноваженою особою) податкового органу, скріплюється печаткою податкового органу та один примірник надсилається (вручається) платнику єдиного внеску, другий долучається до справи платника.
Вимога про сплату боргу (недоїмки) у паперовій формі вважається належним чином надісланою (врученою), якщо вона надіслана на адресу (місцезнаходження юридичної особи, місце проживання або останнього відомого місця перебування фізичної особи) платника єдиного внеску рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручена платнику єдиного внеску або його законному чи уповноваженому представникові.
У разі якщо неможливо надіслати (вручити) платнику єдиного внеску вимогу про сплату боргу (недоїмки) поштою у зв`язку з відсутністю його за місцезнаходженням (місцем проживання) (відсутністю службових (посадових) осіб платника єдиного внеску за його місцезнаходженням), відмовою платника єдиного внеску або службових (посадових) осіб платника прийняти вимогу, поверненням поштового відправлення у зв`язку із закінченням встановленого строку зберігання або з інших причин, що не дали змоги виконати обов`язки щодо пересилання поштового відправлення, вимога вважається надісланою (врученою) платнику єдиного внеску у день, зазначений поштовою службою у повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Письмовими доказами, долученими до матеріалів справи підтверджується, що ОСОБА_1 :
1. згідно з Свідоцтвом про право на зайняття адвокатською діяльністю №21/387 від 30.07.2004 має право на зайняття відповідною діяльністю;
2. 06.04.2005 звернувся до податкового органу із заявою про взяття на облік фізична особа, яка має намір провадити незалежну професійну діяльність, адвокатську діяльність (основний вид діяльності за КВЕД 74.11.1); адреса: АДРЕСА_3 (а.с.33); 
3. взяття на облік платника підтверджується довідкою від 06.04.2005 за№28-1/82;
4. недоїмка відображена у обліковій картці платника ОСОБА_1 ;
5. вимогу про сплату боргу (недоїмки) від 04.11.2019 №Ф-4076-52 на суму 26539,26 грн скеровано позивачу за адресою: АДРЕСА_3 , однак така повернулася відправнику із відміткою відділення поштового зв`язку «за закінченням терміну зберігання».
Своєю чергою, факти неподання звітності у відповідні періоди, несплати єдиного внеску залишилися неспростованими.
Доказів працевлаштування позивача чи того, що зареєстрований як фізична особа-підприємець не надано, а тому в даному випадку відсутній подвійний облік платника.
Судова колегія звертає увагу, що відповідно до чинного законодавства на момент виникнення спірних правовідносин з 2017 року особи, які проводять незалежну професійну діяльність, навіть у разі неотримання доходу (прибутку) у звітному році або окремому місяці звітного року, зобов`язані визначити базу нарахування єдиного внеску, але не більше максимальної величний бази нарахування єдиного внеску, встановленої Законом №2464. При цьому, сума єдиною внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску.
Таким чином, з огляду на викладене, оскільки позивач перебуває на обліку платників єдиного внеску як особа, яка здійснює незалежну професійну діяльність, відповідачем правомірно нараховано за 2017, 2018 та за 2019 рік (по 04.11.2019) єдиний внесок.
Надсилаючи на податкову адресу позивача вимогу про сплату боргу (недоїмки) рекомендованим листом з повідомленням про вручення суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством і не порушив права позивача.
Враховуючи, що вимога повернута відправнику поштовою службою «за закінченням встановленого строку зберігання», відповідно до наведених вимог законодавства, вона вважається врученою.
Оскільки позивач як платник єдиного внеску у встановлений строк не сплатив зазначені у вимозі суми, не узгодив вимогу з податковим органом шляхом оскарження, тому така вимога отримала статус узгодженої.
Податковий орган правомірно надіслав узгоджені вимоги від 04.02.2019 №Ф-4076-У та від 04.11.2019 №4076-22-У як виконавчі документи (позначивши вимогу вкінці літерою «У», тобто узгоджена) до підрозділу державної виконавчої служби для її подальшого примусового виконання, що відповідало вимогам законодавства.
Надіслання такої вимоги платнику податків законодавством не передбачено.
Суб`єкт владних повноважень діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені законодавством, не порушив права та законні інтереси позивача в сфері публічно-правових відносин.
Відповідно до ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
За таких обставин, доводи ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження письмовими доказами, долученими до матеріалів справи.
Оцінюючи наведені скаржниками доводи, апеляційний суд виходить з того, що всі конкретні, доречні та важливі доводи сторін були перевірені та проаналізовані судом першої інстанції, та їм було надано належну правову оцінку.
Колегія суддів також вважає за доцільне зауважити, що у пункті 58 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення. Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Згідно з п. 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
За таких обставин, доводи апеляційної скарги позивача не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд -
                                                    П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 25 жовтня 2023 року у справі №260/7223/23 без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
судді	 	Т. В. Онишкевич 	
 	 	Р. П. Сеник