КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
19 грудня 2023 року місто Київ.
Справа № 756/2085/23
Апеляційне провадження № 22-ц/824/17158/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючого судді                     Желепи О.В.,
суддів:                                        Мазурик О.Ф., Немировської О.В.       
за участю секретаря судового засідання Рябошапка М.О.
розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року (у складі судді Ткач М.М., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)
та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року (у складі судді Ткач М.М., інформація щодо дати складання повного тексту відсутня)
у справі за позовом  ОСОБА_1 до Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку
 
ВСТАНОВИВ
 
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року задоволено позов частково.
Стягнуто з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку на загальну суму 120 007 гривень 77 копійок без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України; середній заробіток за час затримки розрахунку у розмірі 80 000 гривень 00 копійок без урахування утримання податків та інших обов`язкових платежів, які підлягають утриманню з цієї суми відповідно до законодавства України; витрати по сплаті судового збору у розмірі  800  гривень 00 копійки.
В решті заявлених позовних вимог  - відмовлено.
Стягнуто з Державного підприємства "Українське державне аерогеодезичне підприємство" на користь держави судовий збір в розмірі 1073 гривні 60 копійок.
Додатковим рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року заяву ОСОБА_1 задоволено частково. 
Стягнуто з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 12 000 грн.
В решті заявлених вимог - відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 03 листопада 2023 року подав апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду, якою просить змінити оскаржуване рішення та стягнути з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 378 285, 44 грн. Допустити негайне виконання щодо виплати ОСОБА_1 заробітної плати за один місяць у розмірі 26 631 грн. В іншій частині оскаржуване рішення залишити без змін.
Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим. 
Вказує, що у постановах Верховного Суду України від 27 квітня 2016 року у цивільній справі № 6-113цс16 та від 23 грудня 2015 року у цивільній справі № 6-837цс15 визначено такі критерії щодо визначення розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між вказаними сторонами після того як належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у зв`язку з його звільненням повинні були сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при розрахунку сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України.
Звертає увагу, що суд не є органом, який творить закони, він є органом правозастосовним і лише у випадку існування законодавчої прогалини у регулюванні спірних правовідносин може вирішити їх з урахуванням принципу верховенства права, застосувати аналогію права чи аналогію закону.
Вказує, що не позивач сприяв виникненню заборгованості, а навпаки намагався отримати точну суму заборгованості по заробітній платі.
Зазначає, що заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, позивач не повинен доводити розмір майнових витрат, які він поніс.
Вказує, що в оскаржуваному рішенні баланс між інтересами працівника та роботодавця вочевидь дотримано не було. Суд посилається на позиції Верховного суду, у справах яких стягується середній заробіток у розмірі в два та три рази більшим ніж заборгованість та зменшується відповідальність роботодавця по відношенню до невиплаченої заробітної плати трохи більше ніж в половину.
Зазначає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначена в позовній заяві 186 417 гривень не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, а є лише орієнтовною оцінкою тих втрат, які розумно можна було би передбачити. Збільшити позовні вимоги відповідно до ЦПК можливо лише до розгляду справи по суті, також неможливо передбачити яка буде тривалість судового розгляду та яка буде поведінка відповідача, який мав змогу виплатити заборгованість по заробітній платі, не чекаючи на судове рішення. Крім того, подання заяви про збільшення позовних вимог призвело б до більшого затягування справи, оскільки потрібно було б направляти її відповідачеві та очікувати на відзив. 
Вказує, що суд першої інстанції без обґрунтування відмовив позивачу у негайному виконанні рішення щодо виплати заробітної плати за один місяць.
Не погоджуючись з додатковим рішенням суду, ОСОБА_1 03 листопада 2023 року подав апеляційну скаргу в якій просить змінити оскаржуване рішення та стягнути з ДП «Українське державне аерогеодезичне підприємство» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 33 000 грн.
Апеляційну скаргу обґрунтовано тим, що оскаржуване рішення є незаконне та необґрунтоване. Вказує, що адвокат Алпатьєва Н.Ю. має адвокатський стаж 22 роки та в довідці з розрахунку витрат на правничу допомогу було розписана кожна дія в перерахунку на затрачений час. Вказує, що суд не зазначив в рішенні які саме дії адвоката є недоцільними чи ціна на них нерозумна та зависока.
Вважає, що «гонорар успіху», який передбачений договором між позивачем та адвокатом та який складає 5% від задоволеної рішенням суми, є розумною ціною.
 
Ухвалами Київського апеляційного суду від 08 листопада 2023 року відкрито апеляційне провадження за вказаними апеляційними скаргами.
 
В судовому засіданні позивач та його представник підтримали доводи апеляційної скарги. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та місце був належно повідомлений, причину неявки суду не повідомив.
Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача та його представника, обговоривши доводи  апеляційної скарги, обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановленота вбачається з матеріалів справи, зокрема, з копії трудової книжки позивача ОСОБА_1 (далі - позивач), що він перебував у трудових відносинах із ДП "Українське державне аерогеодезичне підприємство" (далі - відповідач) з 16.01.2021, перебував на посаді тимчасово виконуючого обов`язки генерального директора та 12.07.2022 був звільнений з посади за угодою сторін відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, наказ № 23-к від 12.07.2022.
Позивач зазначає, що під час звільнення з ним не в повному обсязі було проведено розрахунок, а саме, не виплачено заборгованість з заробітної плати за період з 01.03.2022 по 12.07.2022, компенсацію за невикористану відпустку та компенсацію втрати частини заробітку на загальну суму 126575,80 грн, з яких: 120 007, 77 грн заборгованість з заробітної плати, з урахуванням компенсації за невикористану відпустку, 6568,03 грн компенсація втрати частини заробітку.
З Індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_1 з Реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування за формою ОК-7 від 24.04.2023, відомостей з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 15.05.2023, вбачається відсутність відомостей про виплату нарахованої заробітної плати у повному обсязі з боку відповідача у період з березня по липень 2022 року, а також компенсації за невикористану відпустку.
Всупереч наведеним законодавчим положенням ДП "Українське державне аерогеодезичне підприємство" при звільненні позивача не виплатило усі належні йому до виплати суми.
Під час розгляду справи представником відповідача не було спростовано факт наявності у підприємства заборгованості перед позивачем з виплати заробітної плати за період з 01.03.2022 по 12.07.2022, а також компенсації за невикористану відпустку. Крім того, відповідачем не надано відомостей про погашення вказаної заборгованості .
Суд першої інстанції дійшов до висновку, про наявність у відповідача заборгованості по заробітній платі та компенсації за невикористану відпустку  на загальну суму 120 007,77 грн. Разом з тим суд  дійшов до висновку, що сума середнього заробітку неспівмінрно перевищує саму суму заборгованості , а отже покладення на відповідача такого тягаря може призвести до дефіциту коштів, що в свою чергу може негативно вплинути на своєчасну виплату заробітної плати працюючим робітникам.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до положень ст.117 ЦПК України в редакції, чинній на час  вирішення  виникнення правовідносин, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
Отже, у разі невиплати з вини роботодавця власника або уповноваженого ним органу підприємства, установи, організації) належних звільненому працівникові сум у терміни, зазначені у статті 116 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні до дня фактичного такого розрахунку включно є спеціальним заходом відповідальності роботодавця. Такий захід спрямований на захист прав звільнених працівників на отримання у передбачений законом строк усіх виплат, на отримання яких працівники мають право, зокрема згідно з умовами трудового договору, та відповідно до законодавчих гарантій.
Разом з тим, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 18 березня 2020 року у справі № 711/4010/13-ц дійшла висновків про необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно справи.
Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв встановлення справедливого та розумного балансу між інтересами звільненого працівника та його колишнього роботодавця (див. пункт 71 постанови від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц).
Суд може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України, і таке зменшення має залежати від розміру недоплаченої суми (див. висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16).
Зменшуючи розмір відшкодування, визначений відповідно до статті 117 КЗпП України, виходячи зі середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні, необхідно враховувати таке (див. пункт 91 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц):
Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором.
Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум.
Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника.
Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність можливого розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.
За обставин справи № 756/2085/23колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про  необхідність застосування критеріїв зменшення розміру відшкодування, визначеного відповідно до статті 117 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні.
Наводячи арифметичні підрахунки та вказуючи, що Верховний суд в справах, на які посилався суд першої інстанції, вважав за можливе стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені, в розмірах, що вдвічі та втричі більший за заробітну плату, яка не була виплачена, позивач не враховував, що критерії які наводились в постановах Великої Палати Верховного Суду формувались до початку повномасштабного вторгнення . Враховуючи, що державне підприємство, з якого позивач просив стягнути середній заробіток порушило строки виплати заробітної плати за період після початку повномасштабного вторгнення, що також вплинуло на неможливість виконання обов`язку по виплаті заробітної плати, визначена до відшкодування сума судом першої інстанції є справедливою та повністю відповідає як інтересам позивача, який виконував обов`язки керівника, та не зміг забезпечити діяльність підприємства під час воєнного стану та виплату всім заробітної плати, а також і інтересам інших працівників, які працюють на цьому підприємстві, та також мають право на своєчасне отримання заробітної плати. 
Доводи позивача, щодо того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначена в позовній заяві є орієнтовною, колегією суддів відхиляється, оскільки суд першої інстанції діяв в межах положень частини 1 статті 13 ЦПК України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.
Щодо доводів позивача про не ухвалення судом першої інстанції негайного виконання рішення, то апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; судом не вирішено питання про судові витрати; суд не допустив негайного виконання рішення. Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.
Щодо додаткового рішення колегія суддів зазначає наступне.
У заяві, яка була направлена представником позивача ОСОБА_1 - адвокатом Алпатьєвої Н.Ю. до суду після ухвалення судового рішення у справі, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу на загальну суму  33 000,00 грн. (з яких: 23 000,00 грн. сплачені, 10 000,00 грн - гонорар успіху).
У обґрунтування заяви про понесені позивачем витрати на правничу допомогу, адвокатом Алпатьєвою Н.Ю. подано договір № 01/23 про надання правничої допомоги  адвоката від 10.01.2023, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Алпатьєвою Н.Ю., довідку з розрахунку витрат на правничу допомогу,  акт виконаних робіт  від 10.05.2023,  квитанцію  до прибуткового касового ордера № 4 від 26.01.2023 на суму 10000,00 грн, квитанцію  до прибуткового касового ордера  № 25 від 24.04.2023  на суму 10000,00 грн та  квитанцію  до прибуткового касового ордера  № 29 на суму 3000,00грн.
Пунктом 4.1. договору  № 01/23 про надання правничої допомоги  адвоката від 10.01.2023  визначено, що гонорар адвоката оплачується наступним чином: за домовленості між сторонами оплата однієї години адвоката дорівнює 40% мінімальної заробітної плати. При укладанні договору сплачується 10 000,00грн. в дану суму входить  ознайомлення з матеріалами, наданими клієнтом,  формування лінії захисту та складання позовної заяви. Після призначення справи до розгляду після першого судового засідання сплачує  10000,00грн.  В дану суму гонорару входить оплата за перше судове засідання та у разі необхідності складання відповіді на відзив.  В подальшому за кожне судове засідання сплачується 3 000,00 грн., у разі якщо судове засідання не відбувається та переноситься на інший день в зв`язку з відсутністю відповідача або з інших причин, адвокатові сплачується 1 000,00 грн, за винятком коли адвоката завчасно було попереджено про перенесення судового засідання, а саме до прибуття адвоката до відповідного суду, в цьому разі оплата за перенесення судового засідання у розмірі 1000,00 грн. не вноситься. Після задоволення позову клієнтом сплачується гонорар успіху  розмірі 10000,00 грн.
Відповідно до п. 4.2 Договору після виконання обов`язків за договором за необхідності складається акт виконаних робіт про затвердження відсутності претензій у сторін та для встановлення остаточної суми гонорару із врахуванням погодинної роботи адвоката.
Відповідно до акту виконаних робіт від 10.05.2023  до договору про надання правової допомоги № 01/23 від 10.01.2023, підписаного між ОСОБА_1 та адвокатом Алпатьєвою Н.Ю., зазначено, що адвокат надав зазначений у акті перелік робіт. Щодо виконаної роботи у клієнта претензій немає. На виконання  договору клієнтом була сплачена часткова оплата гонорару адвоката у розмірі 20 000,00 грн. Остаточний розрахунок  буде проведено після винесення рішення по справі.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надані квитанції про перерахування позивачем на користь адвоката Алпатьєвої Н.Ю.  коштів за надану правову допомогу.
Задовольняючи заяву частково, суд першої інстанції, проаналізувавши наведений у заяві про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу детальний опис наданих адвокатом Алпатьєвою Н.Ю.  послуг, а також подані нею документи, дійшов до висновку, що відображена у цих доказах інформація щодо характеру та обсягу виконаної адвокатом роботи (наданих послуг), її складності, не відповідає критерію розумності та часу, витраченому адвокатом на виконання відповідних робіт.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрат на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України» заява №19336/04, від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 95), від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України» (п.131), зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц, постановах Верховного Суду від 02 грудня 2020 року у справі №742/2585/19, від 03 лютого 2021 року у справі №522/24585/17.
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, відповідно до статті 11 ЦПК України суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.
Так, з наведеного переліку робіт, адвокатом зазначено на вивчення матеріалів, консультації щодо лінії захисту 1,5 години, складання позову 2 години, вивчення відзиву та консультації щодо необхідності подачі відповіді на відзив 1 година, перегляд судової практики 2 години. а.с.74. Також зазначено, що за участь в судовому засіданні 20.04.2023 року, яке тривало 8 хв., вказана сума до оплати 2010 грн., а за судове засідання 11 травня 2023 року, яке тривало 40 хв. 2680 грн., що свідчить про те, що сума зазначена за 8 хвилин судового засідання в квітні є непропорційною , навіть враховуючи наданий адвокатом розрахунок.
На переконання колегії суддів формування лінії захисту та вивчення судової практики вже мало відбутися на стадії складання позовної заяви, і повторне зазначення консультацій на стадії складання відповіді на відзив та вивчення судової практики є надуманим. Тобто,  якщо зайві чотири з половиною години х на 2680 грн. (ціна однієї години роботи адвоката, то вийде сума 12060 грн. Якщо цю суму відняти від заявлених  22110, то вийде сума 10050 грн. 
Застосувавши статтю 141 ЦПК України, відповідно до якої витрати на правничу допомогу стягуються з іншої сторони пропорційно до задоволених вимог, виходить, що за результатами розгляду справи в суді першої інстанції позивачу задоволено лише 64 % від заявлених позовних вимог. Відповідно витрати на правничу допомогу 10050 х 64 % будуть складати 6432 грн. Судом стягнуто 12 000 грн., тобто ще і більше 5 000 грн. гонорару успіху. 
Враховуючи зазначене, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, враховуючи, що ця справа не є складною, розгляд справи у суді було здійснено за два судових засідання , обсяг наданих послуг у вигляді професійної правничої допомоги не є значним, з урахуванням досвіду адвоката, законодавство та судова практика, щодо правовідносин, які склались між сторонами адвокату відома.
Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційні скарги не містять.
Положеннями ч. 1 ст. 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення та додаткове рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів приходить до висновку про залишення рішення суду без змін, а скарги без задоволення.
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України,суд

ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційні скарги  ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 08 вересня 2023 року - залишити без змін.
Додаткове рішення Оболонського районного суду міста Києва від 06 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
 
Головуючий                                                                                           О.В. Желепа 

Судді                                                                                                      О.Ф. Мазурик

О.В. Немировська