УХВАЛА

 
15 січня 2024 року
м. Київ
справа № 243/1397/20
провадження № 51-16 ск 24
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду  у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                       ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 

розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо нього,
встановив:
Вироком Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня          2022 року  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визнано винуватим та засуджено за частиною 2 статті 121 Кримінального кодексу України (далі - КК) до покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років. 
Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року апеляційні скарги захисника ОСОБА_5 , прокурора ОСОБА_6 , обвинуваченого       ОСОБА_4 залишено без задоволення, а вирок Слов`янського міськрайонного суду Донецької області від 30 квітня 2022 року - без зміни.
Зі змісту касаційної скарги вбачається, що засуджений не погоджується з вказаною ухвалою апеляційного суду. 
Перевіривши касаційну скаргу засудженого на відповідність вимогам статті 427 КПК, Суд дійшов висновку, що її подано без додержання вимог зазначеної норми процесуального закону.
 
Так, відповідно до вимог частини 2 статті 427 КПК у касаційній скарзі, окрім іншого, наводяться обґрунтування вимог щодо незаконності чи необґрунтованості судового рішення з урахуванням підстав для його скасування або зміни судом касаційної інстанції, визначених у статті 438 КПК. Також зазначаються вимоги до суду касаційної інстанції, які б узгоджувалися зі статтею 436 КПК, та застереження щодо участі особи в касаційному розгляді.
Згідно із частиною 1 статті 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості  кримінального правопорушення та особі засудженого. 
Так, засуджений у своїй касаційній скарзі не погоджується та просить скасувати вирок Криворізького Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2023 року, натомість долучає до касаційної скарги ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року, чим допустив суперечності в касаційній скарзі.
 
Отже, така неузгодженість позиції засудженого перешкоджає касаційному суду визначитись із предметом оскарження. 
 
Крім того, у мотивувальній частині касаційної скарги засуджений вказує на неправильну кваліфікацію його дій, при цьому не наводить доводів такої позиції з урахуванням змісту судових рішень, та одночасно посилається на невідповідності призначеного йому покарання тяжкості кримінального правопорушення та його особі через суворість, чим допустив суперечності у своїй скарзі.
Тобто, така позиція позбавляє суд касаційної інстанції прийняти остаточне рішення за результатами розгляду касаційної скарги, оскільки засуджений не конкретизує з чим саме він не погоджується - з неправильною кваліфікацією його дій за частиною 2 статті 121 КК чи з призначеним йому покаранням за цією санкцією закону.
Водночас, засуджений, посилаючись на те, що судом не взято до уваги показання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , не наводить конкретних мотивів такої позиції з урахуванням позиції щодо перекваліфікації його дій.
Крім того, відповідно до статті 436 КПК, суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право:
 - залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу - без задоволення;
 - скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції;
 - скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження;
 - змінити судове рішення.
Разом тим, засуджений у прохальній частині касаційної скарги просить скасувати вирок Криворізького Апеляційного суду Дніпропетровської області від 23 листопада 2023 року, чим, як вже зазначалося, допустив суперечності у своїй касаційній скарзі, та просить ухвалити новий вирок, яким перекваліфікувати його дії на частину 1 статті 119 КК, і призначити покарання із застосуванням статті 75 КК. Однак, такі вимоги викладено не у відповідності до положень статті 436 КПК.
При цьому, в порушення вимог частини 3 статті 427 КПК засуджений не зазначає в касаційній скарзі чи бажає він брати участь у касаційному розгляді.
Вказані обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття касаційного провадження.
Відповідно до статті 429 КПК суд касаційної інстанції, встановивши, що касаційну скаргу подано без додержання вимог, передбачених статтею 427 цього Кодексу, постановляє ухвалу про залишення касаційної скарги без руху, в якій зазначаються недоліки касаційної скарги та встановлюється строк, необхідний для їх усунення, що не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня отримання ухвали особою, яка подала касаційну скаргу.
Згідно з вимогами частини 4 статті 429 КПК залишення касаційної скарги без руху або її повернення не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому цим Кодексом, у межах строку на касаційне оскарження.
Колегія суддів роз`яснює, що усунення недоліків зазначеної скарги слід здійснити шляхом внесення нового тексту касаційної скарги з урахуванням вимог цієї ухвали та з дотриманням положень статті 427 КПК.
 
На підставі наведеного, керуючись частиною 1 статті 429 КПК, Суд 
 
постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 23 листопада 2023 року щодо нього залишити без руху, надавши йому п`ятнадцятиденний строк для усунення недоліків з дня отримання ним ухвали. 

У разі невиконання ухвали касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
 
ОСОБА_1                            ОСОБА_2                                   ОСОБА_3