Справа № 461/5837/20                        Головуючий у 1 інстанції: Юрків О.Р. 
Провадження № 22-з/811/130/23         Доповідач в 2 інстанції: Шеремета Н.О. 

ПОСТАНОВА
/ДОДАТКОВА/
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
15 січня 2024 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого: Шеремети Н.О.
суддів: Ванівського О.М., Цяцяка Р.П.
секретаря: Цьони С.Ю.
з участю: представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , 
представника Львівського національного університету імені І.Франка - Чіхрака О.М. 

розглянувши заяву представника ОСОБА_1  - ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат усправі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова 15 червня 2022 року, -

ВСТАНОВИВ:

у липні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Львівського національного університету імені Івана Франка про визнання незаконним та скасування наказу, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, виплати доплати до посадового окладу, виплати надбавки до посадового окладу, стягнення компенсації за невикористану щорічну основну відпустку.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова 15 червня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено за безпідставністю позовних вимог.
Рішення суду оскаржив представник  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 , в апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позову повністю.
Постановою Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року апеляційну скаргу апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задоволено частково.
Рішення Галицького районного суду м. Львова 15 червня 2022 року - скасовано та ухвалено постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.
Визнано незаконним та скасовано наступні параграфи наказу ректора Львівського інституту економіки і туризму № 177-к від 09.06.2020 року «Про звільнення працівника бухгалтерії»:
Параграф 1, яким наказано «внести зміни до наказу № 88 від 04 березня 2020 року такого змісту: з ОСОБА_1 зняти обов`язки тимчасового виконання обов`язків головного бухгалтера інституту, які були проігноровані»;
Параграф 3, яким наказано «з ОСОБА_1 при розрахунку вирахувати із зарплати кошти за період з 18 по 31 травня, як помилково нараховані, які неможливо було встановити із-за умов дистанційної роботи працівників під час особливих умов карантину»;
Параграф 4, яким наказано «за несумісне безвідповідальне ставлення до обов`язків і невиконання умов контракту за посадою з ОСОБА_1 при розрахунку вирахувати кошти за період з 04 березня 2020 року до дня звільнення доплату 0,5 ставки до окладу за умовами контракту, які встановлюються успішним працівникам за складність та інтенсивність праці і досягнуті результати, які були неефективними».
Визнано незаконним та скасовано параграф 2 наказу ректора Львівського інституту економіки і туризму № 177-к від 09.06.2020 року «Про звільнення працівника бухгалтерії» в частині визначення дати звільнення ОСОБА_1 , вважати днем звільнення ОСОБА_1 дату винесення наказу про звільнення, тобто 09 червня 2020 року.
Зобов`язано Львівський національний університет імені Івана Франка внести запис до трудової книжки ОСОБА_1 , змінивши дату звільнення, зазначивши дату звільнення ОСОБА_1 «09.06.2020 року».
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо визнання незаконним та скасування наказу ректора Львівського інституту економіки і туризму № 177-к від 09.06.2020 року «Про звільнення працівника бухгалтерії» - відмовлено.
Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 заборгованість із виплати заробітної плати за період з 01 червня 2020 року до 09.06.2020 року у розмірі 3340.35 грн. з утриманням установлених законодавством України податків і зборів.
Зобов`язано Львівський національний університет імені Івана Франка нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за 19 календарних днів невикористаної щорічної відпустки з утриманням установлених законодавством України податків і зборів.
Стягнуто з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 25000.00 грн. середнього заробітку у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні з утриманням з цієї суми установлених законодавством України податків і зборів.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовлено.
16 травня 2023 року представник  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 звернувся із заявою про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат усправі. 
В обгрунтування заяви покликається на те, що судом не вирішено питання про стягнення судових витрат щодо сплати судового збору та витрат на професійну правничу допомогу, що понесені позивачем у суді першої та апеляційної інстанцій. Зазначає, що на підставі договору про надання професійної правничої допомоги № 1207 від 12 липня 2022 року надавав позивачу правничу допомогу в суді апеляційної інстанції, вартість якої становила 28 000 грн. Крім того, позивачем понесено витрати на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції в розмірі 27 500 грн., на підставі договору про надання професійної правничої допомоги від 10 червня 2020 року. Вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягають розподілу незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено. Вказує, що при поданні заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог позивачем сплачено судовий збір в розмірі 2362,91 грн., а при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 3588,91 грн. З наведених підстав просить:
-стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції в сумі 28000 грн.;
- стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції в сумі 27500 грн.;
- стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату судового збору у суді першої та апеляційної інстанції в сумі 5 951,82 грн.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підтримання доводів заяви, заперечення представника Львівського національного університету імені І.Франка - Чіхрака О.М. щодо задоволення заяви, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи заяви, колегія суддів приходить до висновку, що заява підлягає до часткового задоволення з огляду на таке.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (ч. 2 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до п. п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за № +3674-VI судовий збір при поданні апеляційної скарги на рішення суду сплачується в розмірі 150% ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до п. п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за № 3674-VI за подання позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою ставка судового збору встановлюється в розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 13 статті 141 ЦПК України передбачено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначається розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п. п. 6 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VI (в редакції чинній на момент подання апеляційної скарги) судовий збір при поданні апеляційної скарги на рішення суду сплачується в розмірі 150 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Відповідно до п.п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VI (в редакції чинній на момент подання заяви про зміну предмета та збільшення позовних вимог) за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою-підприємцем, ставка судового збору встановлюється в розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Відповідно до п.п. 2 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року за №3674-VI (в редакції чинній на момент подання заяви про зміну предмета та збільшення позовних вимог) за подання до суду позовної вимоги немайнового характеру, яка подана фізичною особою, ставка судового збору встановлюється в розмірі 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
З матеріалів справи вбачається, що при поданні заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог позивачем сплачено 2362,91 грн. судового збору, що підтверджується квитанцією № 5563 (т. 1 а.с. 117).
Оскільки на підставі вимог Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору за частину пред`явлених нею позовних вимог, судовий збір сплачено за позовну вимогу немайнового характеру щодо зобов`язання відповідача нарахувати заробітну плату за березень 2020 року та виплату при звільненні у червні 2020 року та сплатити у відповідному розмірі єдиний соціальний внесок, за подання якої сплачено 908 грн., що становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на момент подання заяви про зміну предмета та збільшення позовних вимог, а також за позовну вимогу майнового характеру щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за подання якої сплачено 1454,91 грн., що становить 1% від ціни цієї позовної вимоги.
07 травня 2021 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій просив вимогу щодо зобов`язання відповідача нарахувати заробітну плату за березень 2020 року та виплату при звільненні у червні 2020 року та сплатити у відповідному розмірі єдиний соціальний внесок залишити без розгляду, виключивши цю вимогу з позовних вимог, пред`явлених ОСОБА_1 .
Крім того, за подання апеляційної скарги позивач сплатила судовий збір в розмірі 3588,91 грн., що підтверджується квитанцією ID 1761-4568-9469-3968 від 25 липня 2022 року (т. 2 а.с. 186).
Як вбачається з постанови Львівського апеляційного суду від 08 травня 2023 року, колегія суддів прийшла до висновку про те, що позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає до часткового задоволення лише на суму 25 000 грн., що становить 17,18 % заявленої ціни позовної вимоги. 
Враховуючи наведене, з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1  підлягає стягненню 249,96грн. судового збору за подання позову та 374,94 грн. судового збору за подання апеляційної скарги, що пропорційно до задоволених позовних вимог.
Звертаючись із заявою про ухвалення додаткового рішення у справі, крім стягнення судового збору, заявник просив також стягнути витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 27 500,00 грн., понесені у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, та в розмірі 28000 грн., понесені у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача;
3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З матеріалів справи вбачається, що 10 червня 2020 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Львівська адвокатська компанія» укладено договір про надання професійної правничої допомоги, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується надати замовнику правову допомогу, а замовник зобов`язується оплатити її в розмірі та в строк, погоджені між сторонами договору.
Згідно з п. 2.1 договору про надання правничої допомоги від 10 червня 2020 року правнича допомога надається виконавцем шляхом: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності замовника, складання заяв, скарг та інших процесуальних документів правового характеру; усного та письмового консультування; представництво в судах та інших державних органах, установах, організаціях,; отримання довідок, документів та інших доказів, тощо.
Відповідно до п. 4.1 договору про надання правової допомоги від 10 червня 2020 року розмір витрат на оплату послуг адвоката має відповідати вимогам, визначеним законодавством, та становить 1000 грн. за годину роботи адвоката.
12 липня 2022 року між ОСОБА_1 та Адвокатським об`єднанням «Курницький, Жидачівська та партнери» укладено договір про надання професійної правничої допомоги № 1207, за умовами якого адвокатське об`єднання зобов`язується за плату надавати клієнту правничу допомогу в порядку та на умовах, визначених договором. 
Пунктом 1.1. договору про надання правової допомоги № 1207 від 12 липня 2022 року передбачено, що професійна правнича допомога полягає у представництві в судах загальної юрисдикції, наданні професійних правничих послуг щодо складання заяв, скарг, заперечень та інших процесуальних документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта; надання юридичних консультацій, юридичних висновків та пропозицій, представництво інтересів клієнта перед фізичними та юридичними особами, в органах державної влади та місцевого самоврядування, здійснення договірної та претензійної роботи, надання інших послуг, спрямованих на правове забезпечення реалізації прав, свобод та інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню у разі порушень 
Відповідно до п. 5.1 договору про надання правової допомоги № 1207 від 12 липня 2022 року за надання професійної правничої допомоги клієнт сплачує адвокатському об`єднанню гонорар з розрахунку 1000 грн. за годину роботи, а за надання професійної правничої допомоги з представництва інтересів клієнта шляхом участі адвоката в судовому засіданні клієнт сплачує гонорар в розмірі 1000 грн. незалежно від кількості затрачених адвокатом годин.
Отже, умовами договорів про надання правової допомоги від 10 червня 2020 року та від 12 липня 2022 року визначено фіксований розмір гонорару адвоката за надання послуг з правничої допомоги Білик П.П. 
В детальному описі робіт (послуг) із професійної правничої допомоги на підставі договору про надання правничої допомоги, поданому разом з розрахунками гонорару адвоката, зазначено перелік наданих адвокатом послуг, орієнтовний час, витрачений адвокатом на їх виконання, а також розрахунок вартості правничої допомоги, виходячи з тарифу 1000 грн. за одну годину роботи адвоката.
Зокрема, зазначено, що адвокатом надавалися наступні послуг з правничої допомоги із зазначенням часу, затраченого на їх надання в суді першої інстанції: консультація, узгодження правової позиції, вивчення документів та підписання договору про надання правничої допомоги (1 год.); написання позовної заяви, підготовка додатків до неї (2 год.); підготовка та подання адвокатських запитів та клопотань, заяв (7,5 год.); участь у судових засіданнях (13 год.); підготовка та подання заяви про зміну предмета позову та збільшення позовних вимог, правовий аналіз зібраних документів, підготовка додатків до заяви (6 год.); підготовка та подання заяви про уточнення позовних вимог (3 год); ознайомлення та аналіз додаткових пояснень відповідача (13 год.).
Крім того, до матеріалів справи долучено Акт приймання-передачі результатів надання професійної правничої допомоги, складений 12 травня 2023 року, на підставі договору про надання правничої допомоги № 1207 від 12 липня 2022 року, в якому зазначено види наданої правничої допомоги, час, затрачений адвокатом на її надання та вартість наданих послуг в суді апеляційної інстанції, а саме: аналіз оскаржуваного рішення суду та написання апеляційної скарги (10 год.), участь в судових засіданнях в суді апеляційної інстанції (6 год.); написання відповіді на відзив (6 год.); написання додаткових пояснень (3 год.); підготовка заяви про ухвалення додаткового рішення (3 год.).
Загальна вартість наданих послуг з правничої допомоги в суді апеляційної інстанції визначено сторонами відповідно до умов договору про надання правничої допомоги № 1207 від 12 липня 2022 року в розмірі 28 000 грн.
Заперечуючи щодо стягнення судового збору та витрат на правничу допомогу, Львівський національний університет імені Франка вважає, що оскільки позовні вимоги задоволено частково, судові витрати підлягають стягненню пропорційно до задоволених позовних вимог. Стверджує, що заявлений позивачем розмір понесених витрат на правничу допомогу є непропорційним до предмета спору, неспівмірним зі складністю справи та обсягом наданих послуг, необгрунтовано завищеним, а кількість затраченого адвокатом часу є надмірною та не відповідає наданим послугам. З наведених підстав просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції до 5000 грн., а в суді першої інстанції - до 4000 грн., а також зменшити заявлений розмір витрат на оплату судового збору.
Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом, і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.
Разом з тим, не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.
Подібний правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2022 року у справі № 922/1964/21.
Розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 02 вересня 2020 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-6627св20) та від 16 червня 2021 року у справі № 640/4126/19 (провадження № 61-14735св20).
Для включення всієї суми гонорару у відшкодування за рахунок позивача має бути встановлено, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, такі витрати відповідача були необхідними, а їх розмір є розумний та виправданий. Тобто суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який, однак, повинен ґрунтуватися на більш чітких критеріях, визначених у частині четвертій статті 137 ЦПК України. Ці критерії суд застосовує за наявності наданих стороною, яка зазначає про неспівмірність витрат, доказів та обґрунтування невідповідності цим критеріям заявлених витрат
Для визначення суми відшкодування необхідно послуговуватися критеріями реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та необхідності) та розумності їхнього розміру, зважаючи на конкретні обставини справи та фінансовий стан сторін. 
Такі висновки зазначено у постанові Великої Палати Верховного Суду у справі №755/9215/15-ц.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України, заява № 19336/04, п. 269).
Заперечуючи щодо стягнення витрат на правничу допомогу у зазначеному позивачкою розмірі, Львівський національний університет ім. І. Франка зазначає, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи, з наданим адвокатом обсягом послуг, не відповідає критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. 
Суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з врахуванням того, чи виник у заявника обов`язок зі сплати таких витрат та чи та чи була їх сума обґрунтованою і не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалено рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на правничу допомогу або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені нормами процесуального законодавства, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Подібний правовий висновок викладено у додатковій постанові Верховного Суду від 19 січня 2023 року у справі № 345/136/18.
Вирішуючи питання про стягнення судових витрат на професійну правничу допомогу, суд апеляційної інстанції враховує конкретні обставини даної справи, її складність, незмінність правової позиції сторін у справі, відсутність необхідності вивчення адвокатом додаткових джерел права, законодавства, що регулює спір у справі, обсяг наданих послуг з правничої допомоги, принцип співмірності судових витрат, обґрунтування заявником розміру цих витрат, критерій реальності адвокатських витрат, ту обставину, що відшкодуванню підлягають лише витрати, які мають розумний характер, те, що позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково, а також враховує клопотання Львівського національного університету ім. І.Франка про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу. 
Враховуючи вищенаведене, клопотання Львівського національного університету ім. І. Франка про зменшення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, колегія суддів доходить висновку про те, що заявлені витрати є неспівмірними зі складністю справи, наданим адвокатом обсягом послуг, витраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони, та з врахуванням фінансування Львівського національного університету і. І.Франка, що є вищим навчальним закладом, вважає, що їх стягнення становить для відповідача надмірний тягар, що суперечить принципу розподілу таких витрат, а тому розмір судових витрат на професійну правничу допомогу слід зменшити. 
З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку про те, що з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню 8000 грн. судових витрат за надання правничої допомоги в суді першої інстанції та 8000 грн. судових витрат за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції, що відповідає критеріям виправданості, розумності та справедливості.
Керуючись ст.ст. 141, 270 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

заяву представника  ОСОБА_1 -  ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення щодо розподілу судових витрат- задовольнити частково.
Ухвалити у справі за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду м. Львова 15 червня 2022 року додаткову постанову.
Стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1  249,96грн. судового збору за подання позову та 374,94 грн. судового збору за подання апеляційної скарги.
Стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 8000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції.
Стягнути з Львівського національного університету імені Івана Франка на користь ОСОБА_1 8000 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу в суді апеляційної інстанції.
В задоволенні решти вимог заяви - відмовити. 
Додаткова постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення додаткової постанови.
Додаткова постанова складена 17.01.2024 року.

Головуючий: Н.О. Шеремета 

Судді: О.М. Ванівський 

Р.П. Цяцяк