УХВАЛА

22 березня 2024 року 

м. Київ

справа № 200/4396/23

адміністративне провадження № К/990/8857/24 

Верховний Суд у складі судді-доповідача Касаційного адміністративного суду Радишевської О.Р. (далі - Суд), перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада             2023 року у справі №200/4396/23 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до підполковника поліції старшого слідчого СУ Національної поліції України в Донецькій області Губенко Алевтини Миколаївни про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до підполковника поліції старшого слідчого СУ Національної поліції України в Донецькій області Губенко Алевтини Миколаївни про визнання протиправною та скасування постанови та зобов`язання вчинити певні дії, в якому останні просив суд: визнати дії слідчої ОСОБА_3 протиправними та незаконними постанови б/н від 20 листопада 2010 року про арешт рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 , які внесені до реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та до Державного реєстру обтяжень рухомого майна; зобов`язати з урахуванням частини третьої статті 5 КАС України скасувати своїми постановами незаконний арешт рухомого та нерухомого майна ОСОБА_2 ; стягнути кошти у розмірі 400 000,00 грн майнової шкоди та 500000,00 грн моральної шкоди на відшкодування заподіяної протиправними діями на користь позивачів у рівних долях.

Ухвалою Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року, залишеною без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року, у відкритті провадження відмовлено на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі-КАС України), оскільки суд дійшов висновку, що цей позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства та, врахувавши частину шосту статті 170 КАС  України, роз`яснив позивачам про право звернення в порядку кримінального судочинства до місцевого суду загальної юрисдикції в порядку, передбаченому Кримінально процесуального кодексу України.

Ухвалою Верховного Суду від 09 січня 2024 року касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від                 30 листопада 2023 року у справі №200/4396/23 було повернуто на підставі пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України.

06 березня 2024 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №200/4396/23.

Перевіряючи касаційну скаргу на відповідність вимогам процесуального закону, Суд дійшов висновку про наявність підстав для її повернення з огляду на таке.

Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Згідно з частиною першою статті 328 КАС України  учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.

Предметом касаційного оскарження є постанова Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року, яка залишила ухвалу Донецького окружного адміністративного суду від 17 серпня 2023 року без змін. 

Відповідно до частини другої статті 328 КАС України у касаційному порядку можуть бути оскаржені ухвали суду першої інстанції про забезпечення позову, заміну заходу забезпечення позову, ухвали, зазначені у пунктах 3, 4, 12, 13, 17, 20 частини першої статті 294 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку.

Відповідно до абзацу 2 частини четвертої статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частинах другій і третій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Абзацом 3 пункту 4 частини другої статті 330 КАС України передбачено, що у разі подання касаційної скарги на судове рішення, зазначене у частинах другій і третій статті 328 цього Кодексу, в касаційній скарзі зазначається обґрунтування того, в чому полягає неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, що призвело до ухвалення незаконного судового рішення (рішень).

Таким чином, процесуальний закон покладає на скаржника обов`язок зазначати про неправильне застосування яких конкретно норм матеріального та/або порушення норм процесуального права припустилися суди нижчих інстанцій при прийнятті оскаржуваних судових рішень, а також обґрунтування того, в чому саме полягає таке порушення або неправильне застосування і яким чином воно вплинуло на прийняття цих рішень.

Дослідивши касаційну скаргу на предмет відповідності наведеним вимогам процесуального закону, Суд установив, що у скарзі позивачі не зазначають в чому полягає порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права, а лише зазначають про свою незгоду із ухваленим процесуальним рішенням суду апеляційної інстанції.

Отже, скаржники не зазначили та не обґрунтували, в чому саме полягає порушення норм процесуального права, яку допустив, на їх думку, суд попередньої інстанції.

Верховний Суд звертає увагу на те, що відповідно до частини першої статті 341 КАС України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Таким чином, межі касаційного перегляду судових рішень обмежено підставами, на яких подається касаційна скарга, викладеними скаржником, та зазначеними в ухвалі суду підставами для відкриття касаційного провадження, а тому невикладення у касаційній скарзі визначених законом підстав касаційного оскарження унеможливлює її прийняття до розгляду і відкриття касаційного провадження.

Пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України встановлено, що касаційна скарга не приймається до розгляду і повертається суддею-доповідачем, зокрема якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Враховуючи приписи пункту 4 частини п`ятої статті 332 КАС України та невикладення з належним обґрунтуванням заявниками у касаційній скарзі підстав для касаційного оскарження судового рішення у цій справі, визначених абзацом 2 частини четвертої статті 328 КАС України, а саме не обґрунтовано, які саме норми матеріального права неправильно застосовані судом чи які норми процесуального права ним порушені, касаційну скаргу необхідно повернути особі, яка її подала.

З огляду на зазначене, клопотання скаржників про звільнення від сплати судового збору,  поновлення строку на касаційне оскарження, приєднання доказів у справі, клопотання участь у судовому засідання в режимі відеоконференції,  Судом не вирішуються.

Керуючись статтею 248, пунктом 4 частини п`ятої статті 332 КАС України, Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 30 листопада 2023 року у справі №200/4396/23 повернути особі, яка її подала.

Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання, є остаточною та не може бути оскаржена.

Суддя                                                                                                     О.Р. Радишевська