ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 р. 	Справа № 520/30175/23	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Веліток Н.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 (суддя Лук`яненко М.О.,  майдан Свободи, 6, м. Харків, 61022, ) по справі № 520/30175/23
          за позовом     ОСОБА_1  
          до    Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції                     
          про визнання протиправними та скасування постанов,

ВСТАНОВИВ:

Позивач, ОСОБА_1 , звернулася до Харківського окружного адміністративного суду з позовом, у якій просила:
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової М.А. від 10.10.2023 ВП №53979594 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 19 654, 47 грн;
- визнати протиправною та скасувати постанову державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової М.А. від 10.10.2023 ВП №73008971 про відкриття виконавчого провадження № 73008971 з примусового виконання постанови № 53979594 від 10.10.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору за ВП 53979594 в розмірі 19 654,47 грн;
- вирішити питання про стягнення судових витрат.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року по справі № 520/30175/23 позов задоволено.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової М.А. від 10.10.2023 ВП №53979594 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 19 654, 47 грн.
Визнано протиправною та скасовано постанову державного виконавця Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобової М.А. від 10.10.2023 ВП №73008971 про відкриття виконавчого провадження № 73008971 з примусового виконання постанови № 53979594 від 10.10.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору за ВП № 53979594 в розмірі 19 654,47 грн.
Стягнуто з Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м-н Захисників України, буд. 7/8, 7 пов., м.Харків,61001, ЄДРПОУ 41430683) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 ) судовий збір в розмірі 1717,76 грн.
Відповідач, Основ`янсько-Слобідський відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, не погодився з рішенням суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Позивачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що постановою старшого державного виконавця Комінтернівського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мельниченко О.І. від 23.05.2017 відкрито виконавче провадження № 53979594 за виконавчим листом № 645/7827/15-ц виданим 13.12.2016 про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ "Надра" заборгованості за кредитним договором у розмірі 9975,35 доларів США (дев`ять тисяч дев`ятсот сімдесят п`ять доларів США 35 центів), що за курсом НБУ на час проведення розрахунку становить 157 107 грн 64 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 9437,59 доларів США, що за курсом НБУ на час проведення розрахунку становить 148 638,14 грн, та із заборгованості по відсоткам за користування кредитом у розмірі 569,76 доларів США, що за курсом НБУ на час проведення розрахунку становить 8 469,50 грн, та у розмірі 39 437 (тридцять дев`ять тисяч чотириста тридцять сім) гривень 12 копійок, що складається з пені за прострочення сплати кредиту (а.с.10, 151-153)
25.05.2017 старшим державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мельниченко О.І.  прийнято постанову про арешт майна боржника ОСОБА_1 (а.с.73).
01.03.2018 постановою державного виконавця Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Ковалевської М.М. накладено арешт на майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме: на двохкімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 74-75).
08.05.2018 державним виконавцем винесена постанова про зупинення виконавчого провадження та зупинено електронні торги арештованого майна за лотом № 277533, а саме: двокімнатна квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_2 , у зв`язку з надходженням до відділу ухвали від 26.03.2018 про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19 жовтня 2016 року по справі № 645/7827/15-ц за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "Надра" до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості (а.с. 113).
11.06.2018 державним виконавцем винесено постанову про поновлення вчинення виконавчих дій № 53979594. Відповідно до постанови Апеляційного суду Харківської області від 29.05.2018 про залишення скарги ОСОБА_1 на заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.10.2016 по справі № 645/7827/15-ц без задоволення, заочне рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова залишено без змін (а.с. 131-132).
20.09.2023 стягувач звернувся до державного виконавця із заявою про відмову від примусового виконання судового рішення (а.с.87-89).
10.10.2023 старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобовою М.А. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП № 53979594 відповідно до п.1 ч. 1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа (а.с.94).
10.10.2023 старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобовою М.А. прийнято постанову у межах ВП № 53979594 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 19654,47 грн (а.с.13, 95).
Виконання вказаної постанови виведено в окреме виконавче провадження ВП № 73008971, в межах якого старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобовою М.А. постановою від 10.10.2023 відкрито виконавче провадження (на виконання постанови № 53979594 від 10.10.2023 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору у розмірі 19654,47 грн) (а.с. 21,83,96).
Позивач, не погоджуючись із прийнятими державним виконавцем постановами від 10.10.2023 по ВП № 53979594 про стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та відкриття виконавчого провадження № 73008971 з примусового виконання постанови № 53979594, звернувся до суду із даним позовом.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції зазначив, що виконавче провадження було відкрито 23.05.2017 під час дії Закону №1404-VIII, а тому позивачка має право на застосування саме цієї редакції Закону України «Про виконавче провадження», а не тієї, яка погіршили її становище та діяла на час винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову з наступних підстав.
Положеннями ст. 1 Закону України “Про виконавче провадження” від 02.06.2016 № 1404-VIII (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Положеннями п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) передбачено, що примусовому виконанню підлягають, зокрема, виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішення третейського суду, рішення міжнародного комерційного арбітражу, рішення іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Положеннями ч. 5 ст. 26 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) встановлено, що виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначає про обов`язок боржника подати декларацію про доходи та майно боржника, попереджає боржника про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.
У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження) виконавчий збір - це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби.
Відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент відкриття виконавчого провадження, тобто до 28.08.2018 р.), виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа та про стягнення виконавчого збору, тобто з 28.08.2018 р.) виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа та про стягнення виконавчого збору) виконавчий документ повертається стягувачу, якщо стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа.
Положеннями ч. ч. 3-5 ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент винесення постанов про повернення виконавчого документа та про стягнення виконавчого збору) визначено, що у разі повернення виконавчого документа з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, стягувачу повертаються невикористані суми внесеного ним авансового внеску. На письмову вимогу стягувача виконавцем надається звіт про використання авансового внеску. У разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається. Про повернення стягувачу виконавчого документа та авансового внеску виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону.
Також суд зазначає, що відповідно до приписів ст. 42 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) кошти виконавчого провадження складаються з: 1) виконавчого збору, стягнутого з боржника в порядку, встановленому статтею 27 цього Закону, або основної винагороди приватного виконавця; 2) авансового внеску стягувача; 3) стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Розмір та види витрат виконавчого провадження встановлюються Міністерством юстиції України.
З аналізу вказаних вище норм Закону України “Про виконавче провадження” слідує, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку з імовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Відповідно до п. 5 ч. 5 ст. 27 Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору)  виконавчий збір не стягується, зокрема, у разі виконання рішення приватним виконавцем.
Також, відповідно до ч. 9 ст. 27 вказаного Закону виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 цього Закону, якщо рішення було виконане до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
З вказаного слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання. Примусове виконання рішення розпочинається з моменту прийняття державним виконавцем постанови про відкриття виконавчого провадження, тому одночасно з відкриттям виконавчого провадження повинен вирішити питання про стягнення виконавчого збору. В свою чергу, питання про стягнення виконавчого збору може бути також вирішене державним виконавцем, у відповідності до ст. 37 Закону України “Про виконавче провадження”.
Відповідно до ч. 3 ст. 40 вказаного Закону України “Про виконавче провадження” (в редакції, що діяла на момент винесення постанови про стягнення виконавчого збору) у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини 1 статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною 9 статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини 1 статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Отже, стягнення виконавчого збору відбувається безпосередньо в процесі примусового виконання рішення із винесенням відповідної постанови. Підставою для винесення постанови про стягнення виконавчого збору (не пізніше наступного робочого дня) з дня закінчення виконавчого провадження є те, що виконавчий збір не стягнуто.
Судовим розглядом встановлено, що на виконанні Комінтернівського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області  перебував виконавчий лист № 645/7827/15-ц виданий Фрунзенським районним судом м. Харкова  про стягнення солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2  на користь ПАТ КБ "Надра" грошових коштів в розмірі 157 107, 64 грн. та 39 437,12 грн.
У зв`язку з цим, 23.05.2017 року старшим державним виконавцем Комінтернівського відділу державної виконавчої служби міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області Мельниченко О.І.  було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 53979594 з примусового виконання виконавчого листа № 645/7827/15-ц.
Ухвалою Фрунзенського районного суду м. Харкова від 19.07.2023 р. задоволено заяву ОСОБА_3 про заміну сторони виконавчого провадження у справі № 645/7827/15-ц. Замінено стягувача у виконавчому провадженні №53979594 з примусового виконання виконавчого листа №645/7827/15-ц, виданого 13.12.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова з Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк “Надра” на ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ).
Разом з тим, 20.09.2023 від стягувач звернувся до державного виконавця з заявою про відмову від примусового виконання судового рішення.
Також, 10.10.2023 старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобовою М.А. прийнято постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві по ВП № 53979594 відповідно до п.1 ч. 1 ст.37 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з поданням стягувачем письмової заяви про повернення виконавчого документа.
На підставі зазначеної вище постанови, старшим державним виконавцем Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у м. Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Лобовою М.А. відкрито виконавче провадження (на виконання постанови № 53979594 від 10.10.2023 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 19654,47 грн та прийнято постанову у межах ВП № 53979594 про стягнення з боржника - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 19654,47 грн.
Колегія суддів зазначає, що спірні правовідносини, які склалися у цій справі, зводяться до питання (не)правомірності винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору у виконавчому провадженні у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 37 Закону № 1404-VIII (стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа) та постанови про відкриття виконавчого провадження для реалізації вказаного стягнення.
Верховним Судом неодноразово викладалися висновки у подібних правовідносинах щодо застосування статті 27 Закону № 1404-VIII, в редакції діючій до 28.08.2018 р., тобто на момент прийняття постанови про відкриття виконавчого провадження (постанови 14.05.2020 у справі № 640/685/19, від 29.07.2020 у справі № 1340/5050/18, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 15.10.2020 у справі № 280/5959/19, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 28.01.2021 у справі № 420/769/19 та від 20.05.2021 у справі № 640/32814/20), які підлягають застосуванню у цій справі.
Як вказувалося вище, відповідно до частин першої та другої статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018 р. (на час винесення постанови про відкриття виконавчого провадження ВП № 53979594 від 23.05.2017 року), виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що фактично стягнута, повернута, або вартості майна боржника, переданого стягувачу за виконавчим документом.
Приписами статей 40, 42 Закону № 1404-VІІІ передбачено порядок винесення постанови про стягнення виконавчого збору.
Частиною третьою статті 40 Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018 р.) встановлено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з частиною четвертою статті 42 Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018 р.) на стадії розподілу стягнутих з боржника грошових сум згідно з вимогами цього Закону або у випадку повернення виконавчого документа стягувачу чи закінчення виконавчого провадження у разі необхідності примусового стягнення з боржника витрат виконавчого провадження (до яких частина перша статті 42 Закону відносить також виконавчий збір) виконавцем виноситься постанова про їх стягнення.
Отже, з аналізу вищенаведених норм Закону № 1404-VІІІ (у редакції, що діяла до 28.08.2018 р.) слідує, що підставою для стягнення виконавчого збору у межах виконавчого провадження про стягнення з боржника коштів є здійснення державним виконавцем дій з фактичного виконання рішення органами державної виконавчої служби, а розмір виконавчого збору обраховується як 10 відсотків від фактично стягнутої суми.
Водночас Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII, який набрав чинності 28.08.2018 р., внесені зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ, за змістом яких виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів.
Таким чином, з урахуванням редакцій Закону № 1404-VIII, які були чинними у період існування заборгованості позивача, база обрахунку виконавчого збору змінювалася, а саме: в період до 28.08.2018 р. розмір виконавчого збору становив 10 відсотків фактично стягнутої суми, а у період після 28.08.2018 р. - 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню.
З установлених обставин цієї справи слідує, що державний виконавець під час прийняття оскаржуваної постанови від 10.10.2023 за ВП № 53979594 визначив суму виконавчого збору, яка підлягає стягненню з боржника у розмірі 19654,47 грн, тобто, 10 % від суми зазначеної у виконавчому документі - виконавчому листі №645/7827/15-ц, який видано 13.12.2016 Фрунзенським районним судом м. Харкова про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 коштів.
Таким чином, державний виконавець визначив суми виконавчого збору у розмірі 10 % суми, що підлягає примусовому стягненню за виконавчими документами, застосувавши таким чином фактично Закон № 1404-VIII у редакції Закону № 2475-VIII.
Відповідно до ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи.
Конституційний Суд України в рішенні від 09.02.1999 у справі № 1-7/99 (про зворотню дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) надав офіційне тлумачення частини першої статті 58 Конституції України та вказав, що положення цієї норми про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, треба розуміти так, що воно стосується людини і громадянина (фізичної особи). За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
У постановах від 28.01.2021 у справі № 420/769/19, від 22.01.2021 у справі № 400/4023/19, від 21.01.2021 у справі № 640/3430/19, від 12.08.2020 у справі № 1340/5053/18, від 28.10.2020 у справі № 400/878/20 Верховний Суд констатував, що положення статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна до 28.08.2018 р., зменшували відповідальність позивача як боржника у порівнянні з нормами статті 27 Закону № 1404-VІІІ у редакції, яка була чинна після 28.08.2018 р. (Закон № 2475-VIII), оскільки розмір виконавчого збору обраховувався як 10 відсотків від фактично стягнутої суми, а не з суми, що підлягає примусовому стягненню.
При цьому, судом першої інстанції було установлено, що під час перебування виконавчого документа на примусовому виконанні, державним виконавцем не було здійснено стягнення на користь стягувача ОСОБА_3 .
З урахуванням того, що внесені Законом України від 03.07.2018 № 2475-VIII зміни до статті 27 Закону № 1404-VІІІ погіршили становище боржника – ОСОБА_1 , а також того, що державною виконавчою службою фактично не стягнуто з боржника коштів за виконавчим листом, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про відсутність у відповідача правових підстав для стягнення з позивача виконавчого збору у розмірі 19654,47 грн.
Суд зазначає, що факт повернення виконавчого документа стягувачу є належною та достатньою підставою для стягнення з боржника виконавчого збору, водночас, за обставин цієї справи, розмір такого виконавчого збору становить 10 відсотків фактично стягнутої суми, а не суми що підлягає примусовому стягненню за виконавчим документом.
Таку правову позиції у подібних правовідносинах викладено, зокрема, в постанові Верховного Суду від 15.06.2023 р. по справі № 420/2013/22 (адміністративне провадження № К/990/31518/22).
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин, враховує вказані висновки Верховного Суду щодо застосування норм права. 
Крім того, згідно з ч. 6 ст. 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
На наведених вище обставин колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність підстав для винесення постанови про стягнення із позивача виконавчого збору в тому розмірі, який визначений в оскаржуваній постанові про стягнення виконавчого збору у розмірі 19654,47 грн від 10 жовтня 2023 року в межах виконавчого провадження № 53979594 та постанови про відкриття виконавчого провадження від 10 жовтня 2023 року № 73008971 (як похідної), що є підставою для визнання їх протиправними та скасування.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Основ`янсько-Слобідського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі № 520/30175/23  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко