Дата документу 16.01.2024 Справа № 336/1130/23

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний № 336/1130/23        Головуючий у 1 інстанції: Боєв Є.С.
Провадження № 22-ц/807/212/24        Суддя-доповідач: Дашковська А.В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«16» січня 2024 року        м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого:        Дашковської А.В.,
суддів:        Бєлки В.Ю.,
       Кочеткової І.В.,
секретар:        Волчанова І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою  ОСОБА_1  на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів, 

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2023 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позовних вимог зазначила, що проживала з відповідачем без реєстрації шлюбу, сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 ОСОБА_3 батьком записаний відповідач.
Спільне життя не склалось, з 2020 року сторони проживають окремо, дитина проживає з нею. 
Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, працює в ПрАТ «Запорізький абразивний комбінат», отримує стабільну зарплату, інших дітей на утриманні немає.
На підставі зазначеного просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2023 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 07 лютого 2023 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у сумі 1073,60 грн. 

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що позивачем було надано витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження в порушення вимог ст. 83 ЦПК України не під час подання позову, докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду не приймаються, разом з поданням позовної заяви позивачем не було надано доказів того, що він є батьком дитини, на його адресу витяг направлений не був, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову, судові витрати покласти на позивача. 

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За приписами ч.ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач є батьком дитини, що підтверджується свідоцтвом про народження та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо народження.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком суду першої інстанції.

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько ОСОБА_1 , мати - ОСОБА_2 ., що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 12 травня 2020 року, виданим Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), актовий запис 362 (а.с. 7).

В повному витязі з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041361154 від 12 вересня 2023 року зазначені відомості про батька – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про матір – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підстава запису відомостей про батька – заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 12 травня 2020 року. Державна реєстрація народження проведена відповідно до ст. 126 СК України. Також, вказаний витяг містить паспортні дані ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (а.с. 91-92).

Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 СК України (частина перша статті 121 СК України).

Дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини (частина перша статті 122 СК України).

За приписами статті 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану (частина перша статті 126 СК України).

В суді першої інстанції ОСОБА_1 заявив клопотання про витребування з Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) інформацію про документи, які стали підставою для вчинення актового запису № 362 від 12 травня 2020 року про народження ОСОБА_3 , в тому числі про наявність чи відсутність особистої заяви ОСОБА_1 про реєстрацію його як батька ОСОБА_3 , чи були внесені відомості в актовий запис про батька дитини зі слів матері (а.с. 80). 

Окрім того, ОСОБА_2 також заявила клопотання про витребування з Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином посвідчену письмову заяву про визнання батьківства, надану до Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) при реєстрації народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 свідоцтво про народження серії НОМЕР_1 від 12 травня 2020 року, актовий запис 362, та належним чином посвідчені документи, якщо такі додавались до заяви (а.с.90).

Судом першої інстанції вказані докази та інформація не були витребувані, в рішенні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2023 року міститься висновок суду про відхилення клопотання сторін.

За приписами п. 8 глави 1 розділу ІIІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5, в редакції на час видачі свідоцтва про народження, державна реєстрація народження проводиться за заявою про державну реєстрацію народження батьків дитини чи одного з них, а в разі смерті батьків або в разі, якщо вони з інших причин не можуть зареєструвати народження,- за заявою родичів, інших осіб, уповноваженого представника закладу охорони здоров`я, в якому народилась дитина або в якому наразі перебуває (далі - інша особа).

З метою повного та всебічного розгляду справи, перевірки доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , згідно з вимогами ст.12 ЦПК України ухвалою Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року витребувано у Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) належним чином засвідчену заяву про державну реєстрацію народження, на підставі якої була проведена державна реєстрація народження ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На виконання вимог ухвали Запорізького апеляційного суду від 01 грудня 2023 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) були надані належним чином засвідчені копії:
- актового запису про народження № 362 від 12 травня 2020 року ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відомості про батька – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , відомості про матір – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , підстава запису відомостей про батька – заява матері та батька дитини про визнання батьківства від 12 травня 2020 року, актовий запис містить підписи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх паспортні дані (а.с.127);
- заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 від 12 травня 2020 року про державну реєстрацію народження дитини, заява містить підписи ОСОБА_1 і ОСОБА_2 та їх паспортні дані (а.с. 128). 

ОСОБА_1 його підписи у вказаних документах не спростовано, докази на спростування батьківства не надано.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, оскільки забезпечує одержання коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового та духовного розвитку. Сюди входить належне харчування, житло, одяг. Батьки несуть відповідальність за забезпечення належного життєвого рівня дитини. Держава має вживати необхідних заходів щодо надання допомоги батькам у здійсненні цього права.

Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Сучасний підхід до вирішення сімейних спорів за участі дитини передбачає, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини (Конституція України, статті 3, 9, 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, рішення у справі «М. С. проти України» від 11 липня 2017 року (заява № 2091/13), статті 7, 141, 150, 153, 155 СК України).

Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя (частини друга та третя статті 150 СК України).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»).

У частині третій статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Одним з основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, закріплене у СК України.

За змістом статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з частиною першою статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню з відповідача, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

ОСОБА_1 не надав доказів неможливості сплачувати аліменти у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 про порушення позивачем порядку подання доказів - витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, з огляду на таке.

ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом 07 лютого 2023 року (а.с.1).

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 року позов задоволено (а.с.17).

01 серпня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с. 32).

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23 серпня 2023 року задоволено заяву про перегляд заочного рішення, заочне рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 03 квітня 2023 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Повідомлено відповідачу право протягом п`ятнадцяти календарних днів подати до суду відзив на позовну заяву, в яких викласти заперечення проти позову. До відзиву мають бути докладені документи, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.
Повідомлено позивачеві право подати до суду відповідь на відзив відповідача на позовну заяву, в якому позивач має викласти свої пояснення, міркування та аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Встановити позивачу строк для подання відповіді на відзив відповідача протягом п`яти календарних днів з дня отримання відзиву відповідача на позовну заяву, до якої мають бути докладені документи, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються посилання позивача, та документи, що підтверджують надіслання (надання) відповіді на відзив і доданих до неї доказів іншим учасникам справи (а.с. 66).

11 вересня 2023 року до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя надійшов відзив ОСОБА_1 на позовну заяву, в якому відповідач заперечував своє батьківство (а.с.73).

14 вересня 2023 року від ОСОБА_2 надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, до якої було долучено копія витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041361154 від 12 вересня 2023 року (а.с. 84, 91).

Відповідно до статті 179 ЦПК України у відповіді на відзив позивач викладає свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх визнання або відхилення. Відповідь на відзив підписується позивачем або його представником. До відповіді на відзив застосовуються правила, встановлені частинами третьою - п`ятою статті 178 цього Кодексу. Відповідь на відзив подається в строк, встановлений судом. Суд має встановити такий строк подання відповіді на відзив, який дозволить позивачу підготувати свої міркування, аргументи та відповідні докази, іншим учасникам справи - отримати відповідь на відзив завчасно до початку розгляду справи по суті, а відповідачу - надати учасникам справи заперечення завчасно до початку розгляду справи по суті.

За приписами частини п`ятої статті 178 ЦПК України до відзиву додаються: докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем; документи, що підтверджують надіслання (надання) відзиву і доданих до нього доказів іншим учасникам справи.

Таким чином, ОСОБА_2 мала право надати до відповіді на відзив ОСОБА_1 на позовну заяву копію витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041361154 від 12 вересня 2023 року як доказ, який підтверджує зазначені нею у відповіді обставини.

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено статтями 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до статей 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як встановлено статтею 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

За приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

З огляду на зазначене, судом першої інстанції було обґрунтовано прийнято вказаний витяг в якості належного та допустимого доказу та надано оцінку при ухваленні рішення суду. 

Доказів надання ОСОБА_2 відповіді на відзив ОСОБА_1 з порушенням вищезазначених вимог ЦПК України відповідачем не надано.

Крім того, до відповіді на відзив ОСОБА_2 було надано докази його направлення (відповідно і копії витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження № 00041361154 від 12 вересня 2023 року як додатку до відповіді на відзив) на адресу ОСОБА_1 (а.с. 89).

Колегія суддів не приймає до уваги доводи апеляційної скарги про те, що разом з поданням позовної заяви позивачем не було надано доказів того, що відповідач є батьком дитини, оскільки до позовної заяви в якості підтвердження права на стягнення аліментів з відповідача як батька дитини ОСОБА_2 було надано свідоцтво про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_1 від 12 травня 2020 року, згідно з яким відповідач є батьком дитини.

З огляду на зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі.

Належних, достовірних та достатніх доказів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. 

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського Суду як джерело права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (справа «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Вагомих, достовірних та достатніх доводів, які б містили інформацію щодо предмета доказування і спростовували висновки суду першої інстанції та впливали на законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, апеляційна скарга не містить. Доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині залишенню без змін.

Згідно з ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 31 жовтня 2023 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 17 січня 2024 року.

Головуючий        А.В. Дашковська 

Судді:         В.Ю. Бєлка 

       І.В. Кочеткова