ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 грудня 2023 року	Львів	Справа № 380/13339/23 пров. № А/857/18418/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                  Бруновської Н.В., Шавеля Р.М.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Рись» на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року, ухвалене суддею Кухар Н.А. у м. Львові за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/13339/23 за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Рись» до Львівської митниці про скасування рішення про коригування митної вартості товару, 

                                                             В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 08.02.2023 року № UA209000/2023/900067/2;
- визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці Державної митної служби України № UA209170/2023/000514;
25 вересня 2023 року Львівський окружний адміністративний суд прийняв рішення, яким у задоволенні адміністративного позову відмовив.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивач подав до митного оформлення документи, які мають розбіжності та мають неповні відомості про митну вартість товарів. Оскільки позивач на запит митниці не усунув виявлені розбіжності, то митниця правомірно скористалася своїм правом на коригування митної вартості ввезеного позивачем товару та скоригував її правильно.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
Свою позицію обґрунтовує тим, що під час митного оформлення відповідач встановив відсутність платіжних документів, зважаючи на ту обставину, що фактурою передбачена 100% оплата за товар. Позивач на вимогу відповідача надав платіжне доручення. Відповідач встановив відсутність підписів у графі 16 та 23 CMR, однак, на думку позивача, ця обставина не впливає на митну вартість товару. Позивач також зазначає, що пунктом 5 контракту № 01/06/22 від 01.06.2022 року не передбачено надання покупцем замовлень на кожну партію товару, як про це стверджує відповідач 
Крім того, позивач звертає увагу на те, що розбіжності між проформою-інвойсом та фактурою щодо порядку оплати за товар, яким надав оцінку суд, не були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 01.06.2022 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ТВК Рись» (Покупець) та Q-GLASSTECH Sp. Z.o.o. (Продавець) укладений контракт № 01/06/22.
За умовами контракту Продавець продає, а Покупець купує на узгоджених умовах листове скло, яке виготовляється методом флотації (флоат скло), та дзеркало, найменування кількість ціна і вартість якого визначається в рахунках - проформах, які є невід`ємними додатками до даного контракту.
На підставі вказаного контракту позивач придбав дзеркала скляні SILVER MIRROR 4 MM (одна зі сторін покрита сріблом) в кількості 21150,00 кг (2 250,459 м2) на загальну суму 14222,90 долари США.
З метою митного оформлення вказаного товару 06.02.2023 року позивач подав електронну митну декларацію ІМ40ДЕ № 23UA209170009162U2.
На підтвердження обґрунтованості заявленої у митній декларації митної вартості товару подав наступні документи:
- рахунок-фактуру (iнвойс) (Commercial invoice) № FS6/MSZ/02/2023 від 02.02.2023 року;
- автотранспортну накладну (Road consignment note) № 02.02.2023(1) від 02.02.2023 року;
- декларація про походження товару (Declaration of origin) № FS6/MSZ/02/2023 від 02.02.2023 року;
- рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги № 2492 від 03.02.2023 року;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № 01/06/22 від 01.06.2022 року;
- доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) б/н від 09.12.2022 року;
- договір (контракт) про перевезення № 31/01/23 від 31.01.2023 року;
- копія митної декларації країни відправлення № 23PL322010NS5NWW33 від 03.02.2023 року.
06.02.2023 року відповідач надіслав декларанту повідомлення про надання додаткових документів, у зв`язку із наявною у митного органу інформацією у іншу митну вартість ввезеного позивачем товару
На вимогу митного органу декларант надав:
- проформу-інвойс;
- прайс-лист;
- платіжні документи;
- договір заявку.
За результатами розгляду поданих документів 08.02.2023 року відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості товарів № UA209000/2023/900067/2.
Підставою для прийняття цього рішення є те, що:
- позивач не надав платіжних документів, що підтверджують оплату товару;
- позивач не надав замовлень на кожну партію товару у якому зазначається ціна товару та його кількість;
- у гр. 16 та гр. 23 ЦМР відсутні підписи перевізника.
Не погодившись із рішенням про коригування митної вартості ввезеного товару та карткою відмови, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку правильності вирішення судом першої інстанції даного публічно – правового спору, суд апеляційної інстанції виходить із такого. 
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 2 статті 52 МК України передбачено, що декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню.  
Відповідно до частини 1 та 2 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. 
Як визначено у частині 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Згідно з пунктом 2 частини 6 статті 54 МК України, орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій-четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Положеннями частин 2 та 3 статті 57 МК України визначено, що основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Системний аналіз наведених правових норм свідчить, що основним методом визначення митної вартості товарів є перший метод (за ціною договору), але обов`язок доведення митної вартості товару лежить на позивачу. При цьому, митний орган, у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Разом з тим, наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Такі сумніви є обґрунтованими, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
У зв`язку з вказаним, саме на митний орган покладається обов`язок зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки сумнівних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у достовірності цих відомостей.
Під час проведення консультацій з декларантом, митний орган зазначив, що для підтвердження заявленої митної вартості товару, який задекларований, згідно із митною декларацією ІМ40ДЕ № 23UA209170009162U2 від 06.02.2023 року, декларант має подати такі документи:
- рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа;
- якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару за наявності;
- за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
- якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування;
- транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів (рахунок на перевезення, договір на перевезення);
- договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
- рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
- рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
- виписку з бухгалтерської документації;
- каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
- копію митної декларації країни відправлення;
- висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Водночас, апеляційний суд звертає увагу на те, що, при надісланні декларанту вимоги про витребування документів, які передбачені частиною 2 статті 53 МК України, відповідач не вказав із яких причин витребовує вказані документи. На думку апеляційного суду, це позбавило декларанта належним чином відреагувати на вимогу відповідача.
При цьому, як встановлено із рішення про коригування митної вартості товару, витребування відповідачем вказаних вище документів було зумовлено тим, що подані декларантом до митного оформлення документи мають розбіжності і не мають всіх складових митної вартості. 
Це відповідач пов`язує із тим, що:
- фактурою № FS6/MSZ/02/2023 від 02.02.2023 року передбачено 100% передоплату за отриманий товар. Декларант не надав платіжних документів, що підтверджують оплату по вищевказаній фактурі;
- пунктом 5 Контракту № 01/06/22 від 01.06.2022 року передбачено надання покупцем замовлень на кожну партію товару у якому зазначається ціна товару та його кількість, однак такі замовлення не подані декларантом до митного оформлення товару;
- у гр. 16 та гр. 23 CMR відсутні підписи перевізника.
Щодо виявлених розбіжностей позивач пояснив, наступне: 
- платіжні документи, які підтверджують оплату за товар, згідно із фактурою, позивач надав на запит митниці;
- пунктом 5 Контракту № 01/06/22 від 01.06.2022 року не передбачено надання покупцем замовлень на кожну партію товару, у якому зазначається ціна товару та його кількість;
- у гр. 16 та гр. 23 CMR є печатка перевізника.
Надаючи оцінку доводам сторін, щодо правомірності рішення відповідача про коригування митної вартості, апеляційний суд зазначає наступне.
Що стосується тверджень відповідача про ненадання позивачем платіжних документів, які підтверджують оплату за товар, то апеляційний суд встановив, що вказані документи позивач надав відповідачу в ході проведення консультацій на запит відповідача. Відповідне платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах  № 28 від 14.12.2022 року є в матеріалах справи. 
Отже, твердження відповідача про те, що позивач не надав платіжні документи про оплату вартості товару на умовах 100% передоплати, як це вказано у фактурі, є необґрунтованими.
Крім цього, апеляційний суд проаналізував пункт 5 Контракту № 01/06/22 від 01.06.2022 року та встановив, що в ньому не передбачено надання покупцем замовлень на кожну партію товару у якому зазначається ціна товару та його кількість.
Щодо відсутності у гр. 16 та гр. 23 CMR підписів перевізника, апеляційний суд зауважує, що ця обставина не впливає на складові митної вартості товару. При цьому, у цих графах є печатка перевізника.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що розбіжності між проформою-інвойсом та фактурою щодо порядку оплати за товар, яким надав оцінку суд першої інстанції, не є підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару.
Отже, на думку апеляційного суду, сумніви митного органу щодо митної вартості товару, яку задекларував позивач, згідно із митною декларацією ІМ40ДЕ № 23UA209170009162U2 від 06.02.2023 року, є необґрунтованими, що позбавляє відповідача права самостійно коригувати митну вартість товару, що вказана у цій митній декларації.
Крім цього, апеляційний суд зазначає, що відповідач обрав резервний метод визначення митної вартості товару.
Відповідно до частини 1 та 2 статті 93 МК України, у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GAТТ).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях. 
Відповідач у рішенні про коригування митної вартості ввезеного позивачем товару зазначив, що визначив митну вартість товару, зважаючи на раніше визнану (визначену) митним органом митну вартість, та послався на митну декларацію № UА500420/2022/3720 від 03.08.2022 року.
Разом з тим, відповідно до частини 1 та 2 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити:
1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано;
2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом;
3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених  частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом  доходів і зборів;
4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Однак, апеляційний суд встановив, що рішення про коригування митної вартості товарів не містить обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування.
Такого висновку суд дійшов, зважаючи на те, що у рішенні про коригування митної вартості відсутні порівняльні характеристики товару, який ввозив позивач та того, який за основу коригування обрала митниця.
Тому, враховуючи наведене, апеляційний суд дійшов висновку, що рішення відповідача про коригування митної вартості товару від 08.02.2023 року № UA209000/2023/900067/2 є необґрунтованим та прийнятим з порушенням статей 53-55 МК України, а тому його необхідно скасувати.
Аналогічно і картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 08.02.2023 року № UA209170/2023/000514 необхідно скасувати, оскільки така є наслідком прийнятого рішення про коригування митної вартості товару.
Цей висновок є підставою для задоволення позову.
Водночас, суд першої інстанції зробив помилковий висновок про ненадання позивачем документів для підтвердження митної вартості товару, зокрема про оплату за товару.  Крім цього, суд першої інстанції помилково вдався до оцінки розбіжностей між проформою-інвойсом та фактурою щодо порядку оплати за товар, оскільки такі, не були підставою для прийняття рішення про коригування митної вартості товару. Також суд першої інстанції не надав оцінку обґрунтованості скоригованої відповідачем митної вартості. 
Відповідно до частини 1 статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є:
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції неправильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з порушенням норм матеріального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги такими, що спростовують висновки суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та прийняти постанову про задоволення позову.
Щодо розподілу судових витрат, то апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 308 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Апеляційний суд встановив, що позивач за подання позову сплатив 4294,40 грн., а за подання апеляційної скарги 6441,60 грн.
Зважаючи на те, що позов апеляційний суд задовольнив повністю, то на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача необхідно стягнути 10736 грн.
Крім того, апеляційний суд встановив, що позивач поніс судові витрати на правову допомогу та витрати на переклад документів.
З цього приводу апеляційний суд зазначає наступне.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 132 КАС України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Як передбачено частиною 1 статті 134 КАС України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Згідно з частиною 3 та 4 статті 134 КАС України, для цілей розподілу судових витрат: 
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються, згідно з умовами договору про надання правничої допомоги, та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та, з метою розподілу судових витрат, учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Апеляційний суд встановив те, що вартість правничих послуг, які надав адвокат у суді першої інстанції, становить 5000 грн. 
На підтвердження факту надання правничих послуг позивач надав: договір про надання правової допомоги № 2-3005/23а від 30.05.2023 року; додаток № 2 від 30.05.2023 року до договору про надання правової допомоги № 2-3005/23а від 30.05.2023 року із описом замовлених правничих послуг та їх вартістю; рахунок на оплату № 2 від 13.06.2023 року, платіжна інструкція № 288 від 14.06.2023 року про оплату за надані правничі послуги.
Згідно із додатком № 2 від 30.05.2023 року до договору про надання правової допомоги № 2-3005/23а від 30.05.2023 року із описом замовлених правничих послуг та їх вартістю, адвокат надав позивачу такі правничі послуги:
-          аналіз документів;
-          надання правової кваліфікації обставинам справи;
-          визначення нормативно-правової підстави позову;
-          моніторинг судових рішень;
-          визначення судової практики застосування правових норм для формування правової позиції;
-          підготовка позовної заяви;
-          подання позовної заяви.
Апеляційний суд також встановив те, що вартість правничих послуг, які надав адвокат у суді апеляційної інстанції, становить 2000 грн. 
На підтвердження факту надання правничих послуг у суді апеляційної інстанції позивач надав: договір про надання правової допомоги № 2-3005/23а від 30.05.2023 року; додаток № 4 до договору про надання правової допомоги № 2-3005/23а від 30.05.2023 року із описом замовлених правничих послуг та їх вартістю.
Згідно із додатком № 4 до договору про надання правової допомоги № 2-3005/23а від 30.05.2023 року, адвокат надав позивачу такі правничі послуги у суді апеляційної інстанції:
-          аналіз рішення суду першої інстанції;
-          визначення нормативно-правової підстави для оскарження;
-          моніторинг судових рішень;
-          визначення судової практики застосування правових норм для формування правової позиції;
-          підготовка апеляційної скарги;
-          подача апеляційної скарги.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
Відповідно до частини 2 статті 134 КАС України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. 
Зважаючи на те, що відповідач не заявляв клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу та про їх неспівмірність, апеляційний суд, в такому випадку, позбавлений можливості самостійно надавати оцінку співмірності витрат на правову допомогу, які поніс позивач.
Тому на користь позивача, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача, необхідно стягнути 7000 грн. витрат на правову допомогу, які поніс позивач.
Що стосується відшкодування витрат, які поніс позивач на переклад документів, то апеляційний суд зазначає, що такі витрати не є судовими витратами, оскільки вказані дії є процесуальним обов`язком позивача щодо подання доказів мовою судочинства, тобто українською мовою. 
Кодекс адміністративного судочинства до судових витрат відносить лише витрати на перекладача, який залучений до участі у справі, за виконані роботи (надані послуги), пов`язані із справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.
Отже, у відшкодуванні на користь позивача витрат на переклад документів необхідно відмовити.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 317, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                 П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Рись» задовольнити.
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 вересня 2023 року в справі № 380/13339/23 скасувати та прийняти постанову, якою позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення Львівської митниці Державної митної служби України про коригування митної вартості товарів від 08.02.2023 року № UA209000/2023/900067/2.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення Львівської митниці Державної митної служби України від 08.02.2023 року № UA209170/2023/000514.
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Рись» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України сплачений судовий збір в сумі 10736,00 грн. (десять тисяч сімсот тридцять шість гривень 00 копійок).
Стягнути на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ТВК Рись» за рахунок бюджетних асигнувань Львівської митниці Державної митної служби України витрати на правову допомогу в сумі 7000,00 грн. (сім тисяч гривень 00 копійок).
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. М. Шавель  	
Постанова складена 28.12.2023 року