Справа № 344/9747/23 
Провадження № 33/4808/14/24 
Категорія ст.130 ч.1 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції Зеленко О. В. 
Суддя-доповідач Васильєв 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2024 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Васильєв О.П., 
розглянувши справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Івано-Франківського міського  суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2023 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , громадянина України,
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 1000 (одна тисяча) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік, а також стягнуто судовий збір,- 

                                                           в с т а н о в и в :

Судом першої інстанції встановлено, що водій  ОСОБА_1 24.05.2023, близько 22 год. 37 хв., в м. Івано-Франківськ, по вул. Любомира Гузара, 6, керував транспортним засобом марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився.
Судом першої інстанції встановлено, що  ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки, будучи особою, яка керує транспортним засобом, відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння відповідно до встановленого порядку.  
Не погодившись з вказаним рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій вважає, що постанова суду є незаконною, оскільки висновки суду не відповідають обставинам справи, винесена з порушенням норм процесуального та матеріального права, що потягло за собою ухвалення незаконного рішення.
Апелянт стверджує, що 24.05.2023 року о 22.37 року автомобілем рухався по вул. Л.Гузара, 6, в м. Івано-Франківську. Автомобіль під його керування був зупинений працівниками поліції через непрацююче підсвічування заднього номерного знаку автомобіля. Вказує на те, що працівник поліції не представився і відразу, без жодних на це причин, почав звинувачувати його в тому, що він керує транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння. Зазначає, що він категорично заперечував вживання ним алкогольних напоїв.
Апелянт вказує на те, що на місці зупинки транспортного засобу він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння, однак працівники поліції не пред`явив йому прилад, дозволений для застосування у відповідності до вимог закону, за допомогою якого він повинен був пройти огляд на стан сп`яніння. Йому не було представлено марку приладу, документи на сертифікацію відповідного приладу. Окрім того, працівник поліції не запропонував йому пройти відповідний огляд у медичному закладі, натомість стверджував, що ОСОБА_1 перебуває в стані алкогольного сп`яніння та відмовляється від проходження огляду на визначення стану сп`яніння. 
За наведених обставин, вважає, що протокол про адміністративне правопорушення не може бути визнаний належним доказом, оскільки він не відповідає реальним обставинам. Протокол складено з порушенням вимог ст..256 КУпАП, оскільки працівником поліції порушено порядок проведення огляду водія на визначення стану сп`яніння. Зокрема, працівником поліції при зупинці транспортного засобу, водію не були озвучені ознаки сп`яніння.
Відеозаписи події апелянт вважає неналежними доказами у справі, оскільки на диску містяться два записи, з яких неможливо встановити послідовність дій інспектора та його напарника. Відеозапис змонтований таким чином, що він нібито відмовився від проходження відповідного огляду. 
Звертає увагу на те, що у протоколі не містяться дані про зазначення відео фіксації події, та не вказано за допомогою якого пристрою було проведено відео фіксацію події.
Звертає увагу, що в протоколі неправильно зазначено прізвище особи, на яку складено протокол. В графі протоколу, яка містить дані про роз`яснення особі прав, вказано прізвище ОСОБА_1 , хоча його прізвище ОСОБА_1 .
Апелянт наголошує, що акт огляду в його присутності не складався та про його складання його не було повідомлено. Акт огляду не містить дату та час його складання, а також в ньому не зазначено, що він відноситься до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420691 від 24.05.2023 року. Також в акті огляду не зазначено, яким саме технічним приладом буде проводитись огляд ОСОБА_1 та його сертифікацію. Проте, що  акт огляду складався без присутності ОСОБА_1 свідчить відсутність підпису в акті огляду ОСОБА_1 та відсутній відеозапис такого факту.
Наголошує, що направлення на огляд водія також було оформлено за його відсутності. Йому було вручено тільки протокол про адміністративне правопорушення, а більше жодних документів працівники поліції йому не вручили. Звертає увагу, що час, який зазначений в направленні не відповідає дійсності, оскільки саме о  22.37 год. він рухався по вул. Гузара.  Відповідно до направлення, двома хвилинами раніше він направлявся на огляд до медичного закладу. В медичний заклад він не доставлявся, що суперечить даним, які зазначені в направленні стосовно його доставляння до медичного закладу.
Вказує на те, що дані протоколу про адміністративне правопорушення не відповідають даним відео фіксації події зафіксованих на нагрудну камеру працівника поліції.
Вважає, що вищевказані факти в апеляційній скарзі свідчать про недоведеність його вини у вчиненні правопорушенні.
Просить скасувати постанову суду та закрити провадження по справі за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.

В судове засідання апеляційної інстанції особа, яка притягається до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 та його захисник адвокат Косійчук І.Г. не з`явились, хоча в установленому законом порядку неодноразово  повідомлялись про розгляд апеляційної скарги, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не підтвердили поважність причин щодо неможливості явки в судове засідання апеляційної інстанції.
Зокрема, зі змісту матеріалів справи вбачається, що   справа перебуває на розгляді у суді апеляційної інстанції з 08.09.2023 року і неодноразово (сім разів) призначалась дло розгляду у судовому засіданні. Разом з тим, процесуальна поведінка ОСОБА_1 та його захисника адвоката Косійчука І.Г. свідчить про те, що останні фактично відмовились від свого права на участь в судовому засіданні суду апеляційної інстанції.  
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини, особиста присутність підсудного під час провадження в суді апеляційної інстанції не має такого ж вирішального значення, як в суді першої інстанції. Умови застосування статті 6 Конвенції стосовно провадження в суді апеляційної інстанції залежать від особливостей певного провадження; слід взяти до уваги загалом проведений судовий процес у національній правовій системі, а також роль, яку відіграє у ньому суд апеляційної інстанції (Ермі проти Італії ) При цьому,  обвинувачений може відмовитися від свого права брати участь або бути заслуханим в апеляційному провадженні, або прямо, або своєю поведінкою (Кашлев проти Естонії, Хернандес Ройо проти Іспанії).  
Апеляційний суд приймає до уваги, що в апеляційній скарзі не ставиться питання про погіршення становища особи, яка притягається до адміністративної відповідальності  у зв`язку з чим участь цієї особи та його захисника  в суді апеляційної інстанції не є обов`язковою. 
Апеляційний суд, приймаючи до уваги, що ОСОБА_1 та його захисник адвокат Косійчук І.Г. знають про наявність відповідного провадження в суді апеляційної інстанції, неодноразово повідомлялись про розгляд апеляційної скарги в установленому законом порядку, не подали клопотання про відкладення розгляду справи та не повідомили про бажання приймати участь у судовому засіданні, враховуючи що участь особи, яка притягається до адміністративної відповідальності та його захисника не є обов`язковою під час розгляду справи в апеляційній інстанції, вважає за можливе розглянути апеляційну скаргу за відсутності  ОСОБА_1 та його захисника адвоката Косійчука І.Г.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи в межах апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а постанову судді необхідно залишити без змін з наступних підстав. 
Згідно ст.245 КУпАП завданням провадження у справах про адміністративне правопорушення є всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП, суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення  має з`ясувати, чи було вчинено правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Апеляційний суд неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу на те, що судова практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що адміністративне правопорушення, санкція за вчинення якого у КУпАП передбачає адміністративний арешт, визнається кримінальним правопорушенням у розумінні Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод  (справа  "Гурепка проти України")
При цьому, позбавлення прав на управління транспортним засобом також розглядається Європейським Судом як кримінально-правова санкція, оскільки «“право керувати автомобілем є дуже корисним в щоденному житті і для здійснення діяльності.»
Визнання кримінально-правового змісту справи свідчить про те, що особа, яка притягається до відповідальності за вчинення такого правопорушення повинна користуватися основними гарантіями, які забезпечуються при обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення.
Зокрема, особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право на участь у судовому засіданні, право на захист своїх інтересів за допомогою професійного захисника, право на надання доказів та пояснень щодо висунутого обвинувачення, оскарження судових рішень в апеляційному та касаційному порядку.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що рішення у справі судом прийнято за присутності в судовому засіданні захисника ОСОБА_1 адвоката Косійчука І.Г., що свідчить про наявність у особи, яка притягається до адміністративної відповідальності об`єктивної реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів та вказує на те, що доводи останнього щодо невинуватості у вчиненні правопорушення вже перевірялись судом першої інстанції. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що доводи, які наведені апелянтом в апеляційній скарзі, аналогічні тим, які були наведені його захисником під час розгляду справи в суді першої інстанції. 
Так, дослідивши матеріали справи, суд першої інстанції обґрунтовано вказав на те, що  вина ОСОБА_1 у вчиненому підтверджується протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №420691 від 24.05.2023, направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 24.05.2023, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, зобов`язанням до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420691 від 24.05.2023, відеоматеріалами.
Надаючи правову оцінку наявним у справі доказам, суд зазначив, що відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення ААД №420691 від 24.05.2023, ОСОБА_1 , 24.05.2023, близько 22 год. 37 хв., в м. Івано-Франківськ, по вул. Любомира Гузара, 6, керував т.з. марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився.
Судом звернуто увагу на те, що в протоколі допущено описку в графі «Гр-ну ОСОБА_1 роз`яснено його права та обов`язки, передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП…», на яку апелянт звертав і в поданій апеляційній скарзі. 
Судом обґрунтовано вказано, що на підставі матеріалів справи встановлено, що саме ОСОБА_1 роз`яснювалися його права і обов`язки, передбачені ст.63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. Даний факт зафіксовано у відеоматеріалах справи.
Апеляційний суд вважає, що помилка в прізвищі правопорушника у графі протоколі ОСОБА_2 , замість ОСОБА_2 є механічною опискою, яка носить технічний характер та не впливає на суть висунутого звинувачення та доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений під власноручний підпис, що свідчить про його обізнаність зі змістом висунутого обвинувачення за ч.1 ст.130 КУпАП та можливість організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Долучений до матеріалів протоколу про адміністративне правопорушення відеозапис стосується подій, які мали місце 27.05.2023 року, які відбувались та фіксувались у хронологічній послідовності, містять відомості про обставини, які мають значення для правильного розгляду справи та стосуються саме водія ОСОБА_1 . 
Судом також були детально досліджені відеозаписи працівників патрульної поліції, які містяться в матеріалах справи та з яких вбачається, що на 01 хв. 59 сек. працівник поліції встановлює ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та пропонує пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння. На 02 хв. 11 сек. ОСОБА_1 відмовляється від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. На 03 хв. 15 сек. відеоматеріалу, працівник поліції роз`яснює ОСОБА_1 , що відмова від проходження огляду на стан сп`яніння прирівнюється законодавцем до керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, а також роз`яснює йому права та обов`язки.
Судом обґрунтовано зазначено, що водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння, а і своєю поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості його проведення в установленому законом порядку. 
Судом звернуто увагу, що ОСОБА_1 неодноразово пропонувалося пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння працівниками поліції, а також роз`яснювалися положення ч.1 ст.130 КУпАП. 
При прийнятті рішенні у справі судом взято до уваги дані акту огляду водія та направлення на  огляд водія до медичного закладу.
Таким чином, суд прийшов до обґрунтованого висновку, що дії ОСОБА_1 слід кваліфікувати за ч.1 ст.130 КУпАП, як відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження, відповідно до встановленого порядку, огляду на стан алкогольного сп`яніння та накласти на нього адміністративне стягнення в межах санкції ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає за необхідне звернути увагу на те, що ЄСПЛ неодноразово зазначав, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватися для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. («Пономарьов проти України») 
Зокрема, ЄСПЛ  неодноразово зазначав у своїх рішеннях, що правова певність передбачає дотримання принципу resjudicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже раз вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи.( «Науменко проти України» )
Апеляційний суд вважає, що підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції можуть бути тільки істотні порушення вимог процесуального законодавства, які  перешкодили суду правильно встановити фактичні обставини та надати вірну оцінку сукупності досліджених доказів та прийти до обґрунтованого висновку про доведеність вини у вчиненні правопорушення. 
Так, діючий КУпАП не містить визначення правових підстав для скасування судового рішення суду першої інстанції у зв`язку з чим при вирішанні цього питання необхідно виходити із загальних принципів здійснення судочинства. 
Апеляційний суд вважає, що судове рішення суду першої інстанції підлягає обов`язковому скасуванню у тому, випадку, коли за наявності підстав для закриття провадження  суд не закрив  провадження по справі, або коли рішення було ухвалено незаконним складом суду. 
Зокрема, підлягає обов`язковому скасуванню судове рішення у тому разі, коли вину обвинуваченого не доведено сукупністю належних та допустимих доказів по справі, коли відсутня подія правопорушення або коли в діях особи, яка притягається до відповідальності відсутній склад  відповідного правопорушення. 
Враховуючи, що в своїх доводах ОСОБА_1 посилається на те, що суд першої інстанції прийшов до безпідставного висновку про доведеність його вини у вчиненні правопорушення,  суд апеляційної інстанції у повному обсязі перевірив вищевказані доводи та прийшов до висновку, що вони повністю спростовуються сукупністю досліджених судом доказів. 
Апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції, встановивши фактичні обставини адміністративного правопорушення, належним чином мотивував свої висновки щодо доведеності вини ОСОБА_1 та призначив йому справедливе стягнення в розмірі, який встановлено санкцією ч.1 ст.130 КУпАП, яке відповідає особі правопорушника та характеру вчиненого правопорушення.
Постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за  правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд надає оцінку сукупності доказів, які містяться в матеріалах справи з точки зору належності, допустимості, достовірності та достатності для прийняття відповідного процесуального рішення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що ОСОБА_1 не оскаржує факт керування ним транспортним засобом «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 ,  24.05.2023, близько 22 год. 37 хв., в м. Івано-Франківськ, по вул. Любомира Гузара, 6. Останній не погоджується із діями працівників поліції щодо зупинки його транспортного засобу і вважає, що проведення відповідного огляду водія та оформлення матеріалів справи відбулось з порушенням вимог Інструкції та закону. 
Зокрема, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420691 від 24.05.2023 року водій ОСОБА_1 24.05.2023, близько 22 год. 37 хв., в м. Івано-Франківськ, по вул. Любомира Гузара, 6, керував транспортним засобом марки «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження медичного огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, відмовився. ОСОБА_1 , порушив своїми діями п. 2.5 ПДР, за що передбачена відповідальність ч.1 ст.130 КУпАП.
Вказаний протокол про адміністративне правопорушення складений уповноваженою на те особою – поліцейським взводу 1 роти 2 БУПП в Івано-Франківській області молодшим лейтенантом поліції Михайлюк Т.В. та підписаний уповноваженою особою та правопорушником ОСОБА_1 .
ОСОБА_1 було роз`яснені його права та обов`язки відповідно до ст. 63 Конституції України та ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська, про що свідчить власноручний підпис правопорушника.
До протоколу про адміністративне правопорушення було додано відео з нагрудного реєстратора 471523, відео з автомобільного реєстратора, акт огляду, направлення, зобов`язання, копія постанови ЕАС №7047988.
Працівниками поліції у ОСОБА_3 посвідчення водія не вилучалось та тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом не видавався. 
У вказаному протоколі у графі пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності зазначено, що ОСОБА_3 відмовився надати пояснення на підставі ст..63 Конституції України.
Зі змістом протоколу ОСОБА_3 був ознайомлений під його власноручний підпис.
До протоколу про адміністративне правопорушення додано зобов`язання, у відповідності до якого ОСОБА_3 зобов`язувався не керувати транспортним засобом протягом 24 годин 24.05.2023 (а.с.4).
Відповідно до приписів статей 254, 255, 256 КУпАП, протокол про адміністративне правопорушення – це офіційний документ, відповідним чином оформлений уповноваженою особою про вчинення діяння, яке містить ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого КУпАП, у якому крім іншого, зазначаються відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності; місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Апеляційним судом не встановлено порушень вимог статей 254, 255, 256 КУпАП. 
Протокол про адміністративне правопорушення є документом, що офіційно засвідчує факти неправомірних дій і розцінюється, як основне джерело доказів.
В своїх судових рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово вказував на те, що формулювання обвинувачення є важливою умовою справедливого та об`єктивного судового розгляду.
Зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення вбачається, що суть обвинувачення полягає в тому, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП, звинувачується в тому, що відмовився від проходження в установленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння та порушенні вимог п. 2.5 Правил дорожнього руху України.
Відповідно до вимог ст.256 КУпАП протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності; при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
При складенні протоколу особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, роз`яснюються його права і обов`язки, передбачені статтею 268 цього Кодексу, про що робиться відмітка у протоколі.
В матеріалах справи відсутня копія протоколу про адміністративне правопорушення, що свідчить про виконання працівником поліції своїх обов`язків щодо її вручення особі, яка притягається до адміністративної відповідальності. Зі змістом протоколу ОСОБА_1 ознайомлений під його власноручний підпис.
При вирішанні цього питання суд виходить із сукупності досліджених доказів, які дозволяють встановити порядок вчинення процесуальних дій та свідчать про обізнаність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності про зміст висунутого обвинувачення та наявність реальної можливості організувати ефективний захист своїх інтересів. 
Апеляційний суд, враховуючи обставини за яких було складено протокол про адміністративне правопорушення та приймаючи до уваги час розгляду справи в суді першої інстанції, вважає, що ОСОБА_3 був обізнаний про зміст висунутого проти нього обвинувачення, наявність права на правову допомогу адвоката і мав можливість організувати ефективний захист своїх інтересів в суді. 
Зокрема, договір на надання правової допомоги із захисником адвокатом Косійчук І.Г. було укладено ОСОБА_3 19.06.2023 року під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с.16).
Таким чином, дані протоколу про адміністративне правопорушення та інші матеріали справи свідчать про те, що особа, яка притягається до відповідальності була ознайомлена з правами, які передбачені ст.268 КУпАП та ст.63 Конституції України. 
Зокрема, відповідно до статті 251 КУпАП відеофіксація є одним із доказів в справі про адміністративне правопорушення, тому з метою всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин справи в їх сукупності, судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції.
Судом апеляційної інстанції були досліджені відеозаписи з відео реєстратора службового автомобіля працівників поліції та з нагрудних відеокамер (відеореєстраторів) інспекторів патрульної поліції, які долучені до протоколу про адміністративне правопорушення. Дані відеозаписів є належними та допустимими доказами, оскільки вони отримані у встановленому законом порядку та дозволяють повно і всебічно встановити обставини вчиненого адміністративного правопорушення.
Відеозаписами зафіксовані реальні дані, які не можуть бути спотворені та мають істотне значення для розгляду справи, оскільки дозволяють встановити психологічне ставлення ОСОБА_3 до вчиненого правопорушення та додаткові обставини, які прямо вказують на нього, як на правопорушника, який керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.  
Апеляційний суд вважає, що у справі достатньо даних для обґрунтованого висновку про винуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Так, апеляційний суд констатує, що відеофіксацією з відеореєстратора патрульного автомобіля працівників поліції зафіксовано рух автомобіля «Тойота» д.н.з. НОМЕР_1 . Після зупинки автомобіля, працівник поліції підійшов до автомобіля, за кермом якого перебував водій ОСОБА_1 .
Надалі відеофіксація відбувалась на місці зупинки транспортного засобу і відеозаписом зафіксовано повідомлення працівником поліції про причини зупинки транспортного засобу, а саме відсутність підсвічування заднього номерного знака та неробочий стан світлового покажчика стоп - сигналу. Після чого водій ОСОБА_1 вийшов з автомобіля та переконався в зазначених працівником поліції несправностях автомобіля, а працівник поліції попросив надати посвідчення водія та реєстраційні документи на автомобіль.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що на відеозаписах зафіксовано надання ОСОБА_3 посвідчення водія та документів на автомобіль. При цьому, працівником поліції повідомлено водію про те, що чути запах алкоголю від водія, на що останній повідомив про вживання енергетичного напою та повідомив, що тільки приїхав.
Під час перевірки документів, працівники поліції виявили у ОСОБА_1 ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та запропонували йому пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу Драгер або у медичному закладі, на що останній відразу відмовився. Після того, працівник поліції повторно з`ясував чи відмовляється ОСОБА_3 від проходження огляду на визначення стану сп`яніння, на що ОСОБА_3 повторно висловив відмову, після чого працівник поліції повідомив водія про наслідки відмови від огляду та повідомив, що така відмова прирівнюється до відповідальності за ст..130 ч.1 КУпАП.
Слід зауважити, що після зазначених дій, ОСОБА_3 повідомив, що працівники поліції безпідставно зупинили автомобіль під його керуванням. Працівником поліції також було наголошено, що водій ОСОБА_3 не користувався ременем безпеки, за що передбачена відповідальність. Водій не заперечував, що не був пристебнутий ременем безпеки, та наголосив, що по місту можна їздити не пристебнутим, на що отримано рекомендацію працівника поліції означитись із ПДР України.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що працівником поліції повідомлено водія ОСОБА_3 про порушення ним п.2.5 ПДР, за що відносно нього буде складено протокол про адміністративне правопорушення. Окрім того, відеозаписи містять ознайомлення ОСОБА_3 із його правами відповідно до вимог КУпАП та ст..63 Конституції України. Слід зауважити, що працівником поліції було роз`яснено ОСОБА_3 про можливість оскарження дій працівників поліції в судовому порядку.
Відеозаписи містять дані складання працівником поліції протоколу про адміністративне правопорушення серії ААД №420691 від 24.05.2023 року та ознайомлення ОСОБА_3 із його змістом.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що при ознайомленні працівником поліції Бойченюка Т.Д. зі змістом протоколу та роз`ясненні йому можливості надання пояснення по суті вчиненого правопорушенні а також щодо відмови від надання пояснень згідно ст.. 63 Конституції України, ОСОБА_3 зазначив, що згідний з обвинуваченням і свою вину визнає. Також відеозаписом зафіксовано підписання ОСОБА_3 граф протоколу про його ознайомленні із правами та повідомлення про розгляд справи в суді м. Івано-Франківська. Відеозаписами зафіксовано підписання ОСОБА_3 протоколу та ознайомлення із його зі змістом протоколу. Зафіксовано вручення працівником поліції копії протоколу ОСОБА_3 .
Також відеозаписами зафіксовано ознайомлення ОСОБА_3 із постановою серії ЕАС №7047988 щодо нього за ч.5 ст.121 КУпАП за керування транспортним засобом без пристебнутого ременя безпеки, роз`яснено порядок сплати стягнення та порядок оскарження постанови. На записи містяться дані підписання ОСОБА_3 даної постанови та отримання її копії.
Відеозаписи містять дані складання працівником поліції зобов`язання про некерування ОСОБА_3 транспортним засобом протягом 24 годин, яке останній підписав, та яке було долучено до матеріалів справи (а.с.4)
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що, водій транспортного засобу повинен не тільки погодитись на проходження огляду на стан сп`яніння у медичному закладі, а і своєю поведінкою забезпечити можливість проведення такого огляду і не створювати перешкод щодо реальної можливості  його проведення в установленому законом порядку.  
Апеляційний суд погоджується із висновками суду, що вказані відеозаписи надають можливість повно та об`єктивно дослідити обставини вчиненого правопорушення, детально відновити послідовність подій та конкретизувати поведінку ОСОБА_3 щодо його відмови від проходження огляду на визначення стану сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Відповідно до матеріалів справи та відеозаписів з відеореєстраторів працівників поліції вбачається, що правовою підставою для пропозиції пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння було саме виявлення працівником поліції наявних певних ознак алкогольного сп`яніння у водія ОСОБА_3 .
Таким чином, дані, що містять відеозаписи спростовують доводи апелянта стосовно того, що на місці зупинки транспортного засобу він не відмовлявся від проходження огляду на стан сп`яніння і працівник поліції не пропонував йому пройти відповідний огляд у медичному закладі. 
Такі доводи апеляційний суд вважає безпідставними та такими, що не відповідають дійсності, а також спростовані відеодоказами, долучені до матеріалів справи.
ОСОБА_3 також вказував, що працівники поліції не пред`явили йому прилад, дозволений для застосування у відповідності до вимог закону, за допомогою якого він повинен був пройти огляд на стан сп`яніння, йому не було представлено марку приладу та документи на сертифікацію відповідного приладу. Однак, відеодокази не містять дані того, що ОСОБА_3 бажав ознайомитись із відповідними даними на прилад, за допомогою якого йому було запропоновано пройти огляд на визначення стану сп`яніння, оскільки ОСОБА_3 відразу в категоричній формі відмовився від проведення відповідного огляду як поліцейським так і лікарем медичного закладу. 
Апеляційний суд вважає, що аналіз наявних відеозаписів дає підстави для висновку про свідому відмову ОСОБА_3 від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння. 
Апеляційний суд вважає, що  працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння за допомогою приладу Драгер та в медичному закладі.
Апеляційний суд звертає увагу, що факт відмови водія від проходження огляду на стан сп`яніння за своїм правовим змістом є правопорушенням, а не процесуальною дією, яка дозволяє виявити волевиявлення особи, яка підозрюється у керуванні транспортним засобом у стані сп`янінням щодо її бажання проходити огляд на стан алкогольного сп`янінням у встановленому законом порядку. 
Факт відмови водія від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння за допомогою технічного засобу поліцейським або в медичному закладі встановлюється судом на підставі доказів, які досліджені та оцінені судом  за внутрішнім переконанням. 
Доводи апелянта в частині порушення працівниками поліції вимог ст.266 КУпАП та приписів Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої в Міністерстві юстиції України 11.11.2015 року (далі - Інструкція), відносно порядку застосування працівниками поліції технічного приладу «Драгер», не заслуговують на увагу та є таким , що не знайшли підтвердження.
Апеляційним судом не встановлені обставини, які свідчать про те, що працівниками поліції були порушені вимоги ст.266 КУпАП. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що огляд на стан сп`яніння ОСОБА_3 взагалі не проводився, оскільки водій відмовився від проходження такого огляду. Направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння (а.с.2) вимагається в тому випадку, коли працівник поліції доставляє особу у медичний заклад для проведення відповідного огляду, на підставі якого лікар проводить огляд водія. Слід зауважити, що вручення копії даного направлення не передбачено відповідною Інструкцією, а тому доводи апелянта про порушення процедури працівниками поліції порядку проведення огляду щодо нього за відсутності вручення йому направлення на огляд та акту огляду водія, не є обґрунтованим та таким, щоб свідчить про невинуватість у вчиненні правопорушення. 
Апеляційний суд вважає, що постанова суду відповідає вимогам ст.283 КУпАП, і містить опис обставин, встановлених при розгляді справи, зазначення нормативного акту, який передбачає відповідність за дані правопорушення та прийняте по справі рішення.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що відповідно до національного законодавства працівник поліції самостійно на власний розсуд приходить до висновку про наявність ознак сп`яніння у водія транспортного засобу та вирішує питання щодо необхідності проходження водієм транспортного засобу огляду на стан сп`яніння.  
Апеляційний суд вважає, що працівниками поліції було правомірно та у відповідності до вимог КУпАП зафіксовано відмову водія ОСОБА_3 від проходження огляду на стан сп`яніння  в медичному закладі.
Апеляційний суд неодноразово вказував на те, що у разі виявлення поліцейськими ознак сп`яніння у водія транспортного засобу, вони повинні прийняти відповідні заходи для того, щоб забезпечити проведення огляду водія на стан сп`яніння та пересвідчитись в тому, що водій не перебуває у стані сп`яніння та може продовжити керувати транспортним засобом, оскільки керування транспортним засобом водієм, який перебуває у стані сп`яніння є злочином, який може привести до особливо тяжких наслідків та повинен бути негайно припинений. 
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у рішенні по справі "О`Галлоран та Франціє проти Сполученого Королівства" Європейський суд з прав людини постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Апеляційний суд неодноразово наголошував на тому, що користування джерелом підвищеної небезпеки покладає на водія транспортного засобу певні додаткові обов`язки, які пов`язані із необхідністю забезпечення безпечного використання транспортних засобів і таке обмеження прав конкретної особи повністю відповідає інтересам суспільства щодо забезпечення безпеки дорожнього руху. 
До матеріалів справи долучено акт огляду водія відповідно до якого у ОСОБА_3 було виявлено ознаки сп`яніння, а саме: порушення мови, поведінка, що не відповідає обстановці, запах алкоголю з порожнини рота (а.с.3). 
До матеріалів справи долучено копію постанови серії ЕАС №7047988 за ч.5 ст.121 КУпАП щодо ОСОБА_3 , а саме за керування ним транспортним засобом за відсутності пристебнутого ременя безпеки (а.с.5).
До матеріалів справи долучено дані про наявність посвідчення водія у ОСОБА_3 (а.с.6).
Відповідно до вимог п. 2.5 ПДР України, водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин. 
Пункт 1.3 ПДР України зобов`язує учасників дорожнього руху знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
У разі невиконання вимог п. 2.5 ПДР України, передбачена адміністративна відповідальність за ст. 130 КУпАП, а саме за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння  або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
При цьому, згідно диспозиції даної частини статті, для настання адміністративної відповідальності, особа, яка керує транспортним засобом може відмовитись від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції  тільки за наявністю обставин, які передбачені ст.17 КУпАП.
Судом апеляційної інстанції не встановлено обставин, які свідчать про те, що ОСОБА_3 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом  порядку, перебуваючи у стані крайньої необхідності, необхідної оборони або неосудності. 
Таким чином, сукупність досліджених судом доказів поза розумним сумнівом свідчить про те, що ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом з ознаками алкогольного сп`яніння відмовився від проходження у встановленому законом порядку огляду на стан сп`яніння, чим порушив вимоги п. 2.5 ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене  ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Апеляційний суд вважає, що обране судом адміністративне стягнення відповідає вимогам ст.23 КУпАП, відповідно до якої адміністративне стягнення є мірою відповідальності і застосовується з метою виховання особи, яка вчинила адміністративне правопорушення та запобігання вчиненню нових правопорушень самим правопорушником та іншими особами.
Зокрема, встановлена законодавцем санкція за ч.1 ст. 130 КУПаП, якою передбачена відповідальність за керування транспортним засобом у стані сп`яніння та відмову від проходження огляду на стан сп`яніння, не передбачає призначення іншого стягнення ніж те, яке застосовано судом першої інстанції до правопорушника. 

При цьому, апеляційний суд виходить з того, що при визначенні стягнення  необхідно враховувати його виховну дію, оскільки покарання, повинно бути направлено не тільки на  забезпечення виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень, а також повинно бути  спрямовано на попередження вчинення правопорушень іншими особами. 
Застосовуючи справедливе стягнення за вчинене правопорушення, суд таким чином констатує, що відповідні діяння є суспільно небезпечними та за їх вчинення настають певні негативні наслідки. 

Керуючись ст. 294 КУпАП,  апеляційний суд , -

                                                            п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 28 серпня 2023 року щодо ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення.

Суддя Івано-Франківського
апеляційного суду                                                                  О.П. Васильєв