ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/5987/23 пров. № А/857/18366/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
судді-доповідача -	Шевчук С. М.	
суддів -	Кухтея Р. В.	
 	Носа С. П.	
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові    апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМФОРТ" на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року  у справі № 140/5987/23 за адміністративним позовом Товариства з обмеженою відповідальністю " ТЕМФОРТ" до  Волинської митниці       про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів, 

місце ухвалення судового рішення  	м. Луцьк	
Розгляд справи здійснено за правилами	спрощеного позовного провадження	
суддя у І інстанції	Ковальчук В.Д.,	
дата складання повного тексту рішення	не зазначена	

ВСТАНОВИВ:
        І. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року  у справі № 140/5987/23 відмовлено у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю “ТЕМФОРТ” (03065, місто Київ, вулиця Академіка Каблукова, будинок 21, офіс 3, ідентифікаційний код юридичної особи 42153313) до Волинської митниці (44350, Волинська область, Ковельський район, село Римачі, вулиця Призалізнична, будинок 13, ідентифікаційний код юридичної особи 43958385) про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 13 березня 2023 року №UA205140/2023/000106/2 .
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач  звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким позов задовольнити  повністю. В обґрунтування апеляційної скарги  вказує, що судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, судове рішення прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
В доводах апеляційної скарги вказує, що відповідно до укладеного  зовнішньоекономічного контракту від 04.02.2022 №04/02/2022 позивач придбав  в картонних коробках, вагою 9672,92 кг”; 1.2. “Жилка яловича, морожена, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервована, в картонних коробках, вагою 10145.76 кг”, з метою розмитнення якого подав через митного брокера на митний пост Волинської митниці митну декларацію від 10.03.2023 №23UA205140019148U9, у якій відобразив ціну товару за першим методом, на підтвердження чого додало відповідні документи. 
На виконання вимоги митного органу стосовно подання додаткових документів товариством було надіслано 13.03.2023 повідомлення про подання додаткових документів та пояснень, що спростовували сумніви митного органу щодо задекларованої митної вартості.
Проте митним органом було відмовлено позивачу у митному оформленні товарів за заявленою митною вартістю та прийнято рішення про коригування митної вартості від 13.03.2023 №UA205140/2023/000106/2 і сформовано картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/000803, оскільки документи, подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності.
Позивач вказує, що  на підтвердження заявленої митної вартості і обраного методу її визначення було подано усі необхідні документи. Ці документи не містять розбіжностей, що могли б вплинути на невірний розрахунок митної вартості, не містять ознак підробки та відображають усі відомості, що підтверджують ціну, яка була фактично сплачена за товар та в своїй сукупності дають можливість визначити митну вартість товару за основним методом визначення митної вартості товару.
Позивач також зауважив, що  суд першої інстанції не урахував, що у рішенні про коригування митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які беруться за основу для визначення скоригованої митної вартості оцінюваних товарів, митний орган  не навів пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням резервного методу. 
Відповідач   подав відзив  на апеляційну скаргу, у якому заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить суд залишити рішення суду першої інстанції без змін, з мотивів аналогічних тим, що викладені судом першої інстанції в оскаржуваному рішенні. 
Про розгляд апеляційної  скарги відповідач та позивач  повідомлені шляхом надіслання ухвал про відкриття апеляційного провадження та про призначення апеляційної скарги до розгляду  через електронний кабінет сервісу "Електронний суд" Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи (ЄСІТС), підтвердженням чого є відповідні дані  автоматизованої системи  документообігу суду. 
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів. В силу вимог ч.4 ст.229 КАС України якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

ІІ. ОЦІНКА СУДУ ПЕРШОЇ ІНСТАНЦІЇ
Ухвалюючи судове рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того що під час перевірки документів, поданих декларантом в митних цілях, встановлено розбіжності, а саме: числове значення, зазначене в декларації країни відправлення №23SEE3DJE647V9E2W5 від 07.03.2023 - 89733 не відповідає ціні товару, зазначеній в інвойсі від 07.03.2023 №3900344924 - 5465,23 євро; згідно п.4.4 зовнішньоекономічного контракту №04/02/2022 від 04.02.2022 передбачена 100% передоплата. Сума передоплати згідно платіжного доручення №304 від 26.01.2023 - 5965,08 євро не відповідає сумі згідно інвойсу від 07.03.2023 №3900344924 - 5465,23 євро; прайс-лист б/н від 07.02.2023 містить інформацію від відправника товару лише на заявлений товар, що відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий виробником товару для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.
При цьому, суд першої інстанції урахував, що вищезазначена розбіжність щодо вартості товару у рахунку-фактурі та експортній декларації є беззаперечною підставою для сумніву митниці щодо достовірності заявлених відомостей про митну вартість. Крім, того подане платіжне доручення в іноземній валюті або банківських металах №304 від 26.01.2023 на суму 5965,08 євро не відповідає ціні товару, зазначеній в інвойсі від 07.03.2023 №3900344924, а тому не підтверджує числові значення складових митної вартості. Відтак, у відповідача були правові підстави для коригуванням митної вартості.

ІІІ. ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ТзОВ “ТЕМФОРТ” (покупець) укладено договір купівлі-продажу №04/02/2022 від 04.02.2022 з компанією ESS-FOOD A/S (продавець), відповідно до пункту 1.1 якого продавець продає, а покупець купує м`ясні продукти та продукти птиці в асортименти (іменовані надалі – товар), що обумовлено кількістю, цінами та умовами поставки вказаними окремо в інвойсах та можливих додатках до договору, які є невід`ємною частиною цього договору та завіряються печатками та підписами сторін.
Продавець відвантажує товар в строк 2 (двох) календарних днів від дати отримання продавцем коштів на поточний рахунок. Поставка товарів здійснюється відповідно до Міжнародних правил інтерпретації комерційних термінів “Інкотермс-2020” на умовах вказаних в інвойсі на кожне окреме завантаження до цього контракту, а саме: CFR (назва порту призначення), CIF (назва порту призначення), FCA (назва порту призначення), DDP, CPT, EXW (п. 2.1. договору).
Продавець поставляє (передає) товар (партію товару) покупцеві на підставі заявки (п.2.2 договору).
Як визначено у п. 4.4 цього договору, оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього договору, здійснюється в євро на умовах 100% передоплати, якщо інше не погоджено сторонами в відповідному додатку до цього договору або інвойсах. 
Відповідно до п. 5.1  договору ціна за одиницю товару зазначається у відповідному інвойсі.
Загальна вартість товару (загальна вартість договору), що має бути поставлений за цим договором визначається як сума вартостей товару, який має бути поставлений згідно інвойсів.
На виконання умов цього договору компанія-експортер поставила позивачу товари: 1.1 “Жилка яловича, морожена, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервована, в картонних коробках, вагою 9672,92 кг”; 1.2. “Жилка яловича, морожена, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок, спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервована, в картонних коробках, вагою 10145.76 кг”, загальна вартість якого відповідно до рахунку-фактури (інвойсу) №3900344924 від 07.03.2023 становить 5465,23 євро (0,28 євро/кг). 
10.03.2023 для митного оформлення ввезених на територію України вказаних товарів товариство через митного брокера подало МД №23UA205140019148U9. 
У графі 12 МД митну вартість визначено за першим методом, яка становить 272  859,89 грн за курсом валюти 38,6201 грн за 1 євро, з врахуванням витрат на транспортування до митного кордону України в сумі 1600,00 євро. У графі 22 МД фактурна вартість визначена на рівні 5465,23 EUR.
До митної декларації декларантом додано: сертифікат якості б/н від 07.03.2023; сертифікат якості б/н від 06.03.2023; рахунок-проформа №3900342255 від 07.03.2023; рахунок-фактура №3900344924 від 07.03.2023; автотранспортна накладна №00000392 від 07.03.2023; автотранспортна накладна б/н від 06.03.2023; міжнародний ветеринарний сертифікат №066/452/2023 від 06.03.2023; міжнародний ветеринарний сертифікат 121/23/6733 від 07.03.2023; банківський платіжний документ, що стосується товару №304 від 26.01.2023; документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 09.03.2023; прейскурант б/н від 07.02.2023; зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу товарів (крім позначеного кодом 4104), подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів №04/02/2022 від 04.02.2022; договір про надання послуг митного брокера №51 від 14.04.2022; договір про перевезення №2 від 07.03.2023; інформація про позитивні результати проведення заходів офіційного контролю з використанням механізму “єдиного вікна” №9654470 від 10.03.2023; декларація-інвойс, складена уповноваженим експортером №3900344924 від 07.03.2023; копія митної декларації країни відправлення №23SEE3DJE647V9E2W5 від 07.03.2023.
Здійснюючи митний контроль правильності визначення декларантом митної вартості товару, заявленого до митного оформлення, митницею в електронному повідомленні з посиланням на розбіжності у поданих документах декларанту було запропоновано подати такі документи: 1) банківські платіжні документи згідно даної поставки; 2) виписку з бухгалтерської документації; 3) прейскурант (прайс-лист) виробника товару для загального кола покупців відповідно до VII статті ГАТТ; 4) висновок про якісні та вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією; 5) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку, митна вартість яких визначається; 6) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця; 7) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаний із виконанням умов договору (угоди, контракту).
Судом встановлено, що на електронне повідомлення митного органу ТзОВ “ТЕМФОРТ” 13.03.2023 подало митному органу листом №13/03-01 повідомлення про надання додаткових пояснень та документів, однак додаткових документів на вимогу митного органу позивач не надав.
13.03.2023 Волинська митниця прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №UA205140/2023/000106/2, а також сформувала картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформлення, випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/000803.
У графі 33 оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів зазначено, що митна вартість товару, який ввозиться на митну територію України, не може бути визнана у зв`язку з тим, що документи, які подані для підтвердження митної вартості, не містять усіх даних, необхідних для визначення митної вартості за методом, обраним декларантом та містять розбіжності а саме: числове значення, зазначене в декларації країни відправлення №23SEE3DJE647V9E2W5 від 07.03.2023 - 89733 не відповідає ціні товару, зазначеній в інвойсі від 07.03.2023 №3900344924 - 5465,23 євро; згідно п.4.4 зовнішньоекономічного контракту №04/02/2022 від 04.02.2022 передбачена 100% передоплата. Сума передоплати згідно платіжного доручення №304 від 26.01.2023 - 5965,08 євро не відповідає сумі згідно інвойсу від 07.03.2023 №3900344924 - 5465,23 євро; прайс-лист б/н від 07.02.2023 містить інформацію від відправника товару лише на заявлений товар, що відповідно до VII статті ГАТТ повинен бути виданий виробником товару для загального (широкого) кола покупців та містити весь асортимент продукції, який виробник пропонує для продажу.
Оскільки від надання додаткових документів, що підтверджують складові митної вартості, декларант відмовився, про що повідомив митницю листом №13/03-01 від 13.03.2023, митницею відповідно до положень ст. 55 та ст. 57 МК України з декларантом шляхом обміну електронними повідомленнями проведена письмова консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару. 
Керуючись положеннями Угоди про застосування статті VII ГАТТ 1994 року, Митного кодексу України, також, вимогами ч.6 ст.54 МК України, у зв`язку із неподанням декларантом документів згідно з переліком, та відповідно до умов, зазначених у ч.2-4 ст.53 МК України митниця відмовила у визнанні заявленої декларантом митної вартості. У зв`язку з неможливістю застосування наступних методів визначення митної вартості, а саме методу 2а (ст. 59 МК України) та методу 26 (ст.60 МК України) з причини відсутності у митного органу та декларанта інформації про ідентичні та подібні (аналогічні) товари, методу 2в (ст.62 МК України) та методу 2г (ст.63 МК України) з причини відсутності вартісної основи для розрахунку митної вартості в митного органу та декларанта митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації наявної в митного органу в ЄАІС Держмитслужби на рівні на товар – 1,26 дол./США/кг за МД №205140/2023/16667 від 02.03.2023.
Коригування митної вартості слугувало підставою для видачі картки відмови у прийнятті митних декларацій, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA205140/2023/000803. 
Випуск у вільний обіг транспортного засобу здійснено за МД №23UA205140019971U7 від 13.03.2023 із застосуванням положень частини 7 статті 55 МК України.
Позивач, не погоджуючись із рішенням про коригування митної вартості товару, звернувся з даним позовом до суду.

ІV. ПОЗИЦІЯ АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ
Перевіривши за наявними у справі матеріалами доводи, викладені у апеляційній скарзі, правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права і правової оцінки обставин у справі у межах, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України (КАС України), колегія суддів встановила таке.
Частиною другою статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 54 Митного кодексу України (далі - МК України) встановлено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч.1).
Відповідно до статей 49, 50 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Згідно з частиною першою статті 51, частиною першою статті 52 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу; заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Як встановлено частиною другою статті 52 МК України, декларант зобов`язаний: заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частинами першою, другою статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є: декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); якщо рахунок сплачено - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару.
 Згідно з частинами 1 та 2 ст. 54 МК України контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом).
Відповідно до пункту 1 частиною 4 ст. 54 МК України орган доходів і зборів під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів зобов`язаний здійснювати контроль заявленої декларантом або уповноваженою ним особою митної вартості товарів шляхом перевірки: 1) числового значення заявленої митної вартості; 2) наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів; 3) наявності в поданих документах відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини третьої статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частина 4 статті 53 МК України).
Аналіз наведених норм дає підстави вважати, що митні органи мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребуванням додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадках:
- якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності;
- не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів;
- не містять відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Такі сумніви щодо митної вартості товару можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
З матеріалів справи убачається, що з метою розмитнення товару імпортованих ним  в Україну за МД №23UA205140019148U9 від 10.03.2023 позивач серед доданих до неї документів, подав декларацію країни відправлення №23SEE3DJE647V9E2W5 від 07.03.2023, в якій статистична вартість товару визначена на рівні – 89733 (крон), що не відповідає ціні товару, зазначеній в інвойсі від 07.03.2023 №3900344924 - 5465,23 євро.
Пояснюючи таку розбіжність позивач зазначає про конвертацію інвойсової вартості у шведський крон, оскільки товар прямував за маршрутом Швеція-Україна, з врахуванням курсу валют на території Швеції, що існував на день заповнення експортної митної декларації, тобто станом на 07 березня 2023 року.
Дослідивши запропонований позивачем розрахунок (конвертація валют) станом на 05.04.2023 (з метою підтвердження обраного декларантом методу визначення митної вартості товару, який імпортується до України за МД №23UA205140019148U9 від 10.03.2023) колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції проте, що приведений розрахунок  не дає можливості перевірити правильність числових значень митної вартості, оскільки такий розрахунок здійснений з врахуванням курсу валют (євро - шведська крона) станом на 05.04.2023, а не станом на 07.03.2023. Сума конвертації вказана у розмірі 7065,23 євро, тобто з урахуванням фактурної вартості у сумі 5465,23 євро та вартості транспортування до кордону України  у сумі 1600,00 євро, однак запропонований позивачем розрахунок конвертації валют (згідно НБУ – 79456,53 шведських крон, 85386,47 – середньобанківський, 79521,12 – комерційний, 79929,09 – міжнародний) не відображає числове значення вартості у сумі 89733 крон, що міститься в декларації країни відправлення.
Як наслідок, виявлені розбіжності викликають обґрунтований сумнів у правильності числових значень ціни товару, що ввозиться на митну територію України.
Окрім того,  в митного органу обґрунтовано виник сумнів у правильності визначення складових митної вартості з урахуванням доданого до митної декларації №23UA205140019148U9 від 10.03.2023 платіжного доручення №304 від 26.01.2023 на суму 5965,08 євро, що не відповідає сумі згідно інвойсу від 07.03.2023 №3900344924 - 5465,23 євро.
Такі розбіжності позивач пояснив тим, що за вищевказаний товар була здійснена передоплата за партії товару на виконання умов договору купівлі-продажу №04/02/2022 від 04.02.2022.
Проте, у платіжному дорученні в іноземній валюті або банківських металах №304 від 26.01.2023 на суму 5965,08 євро у графі “Призначення платежу” даного документу зазначено: “Передоплата за товари продавця по контракту №04/02/2022 від 04.02.2022”, тобто відповідно до цього платіжного доручення неможливо встановити за яку саме поставку партію товару здійснена передоплата у сумі 5965,08 євро.
Як визначено у п. 4.4 цього договору, оплата товару, що поставляється у відповідності з умовами цього договору, здійснюється в євро на умовах 100% передоплати, якщо інше не погоджено сторонами в відповідному додатку до цього договору або інвойсах. 
Водночас, із змісту  пункту 2.1 договору купівлі-продажу №04/02/2022 від 04.02.2022 року слідує, що продавець відвантажує товар у строк 2 (двох) календарних днів від дати отримання продавцем коштів на поточний рахунок. Передоплата за товар відбулась 26.01.2023 відповідно до платіжного доручення №304, однак поставка розпочалась 07.03.2023 відповідно до інвойсу №3900344924, тобто у невідповідності до умов договору, що викликає сумнів у належності цього платіжного доручення щодо оплати за товар відповідно до цього інвойсу.
Позаяк в наданому платіжному дорученні №304 від 26.01.2023 відсутня повна інформація щодо призначення платежу, на підставі якого здійснювалося перерахування коштів, а також будь-які інші ідентифікуючі дані товару, за який сплачено грошові кошти, та міститься інша сума сплачених коштів, ніж у згаданому інвойсі, такий документ не є достатнім доказом підтвердження заявленої митної вартості товарів.
Вищенаведене узгоджується із висновком Верховного Суду, вкладеним у поставові від 18 травня 2022 року у справі №620/1735/20 (пров. №К/9901/2965/21).
Окрім того, позивач вважає, що доданий до митної декларації прайс-лист б/н від 07.02.2023 підтверджує фактурну вартість товару, зазначену в інвойсі від 07.03.2023 №3900344924. Натомість, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що даний лист ESS-FOOD б/н від 07.02.2023 не є прайс-листом, оскільки містить інформацію від відправника товару лише на заявлений товар. 
Згідно загальноприйнятої світової практики прейскурант (прайс-лист) має містити відомості, яких достатньо будь-якому покупцю для отримання інформації щодо умов продажу товару, а саме: найменування товару, артикул, якість товару (за необхідності), одиниці виміру (штуки, упаковки тощо), ціну, з обов`язковим зазначенням валюти, передбачені системи знижок, виробника/виробників, умови поставки, умови платежу, термін поставки, характер тари та упаковки, дата його складання або ж число, з якого дані ціни вводяться в дію, термін дії, контактна інформація про продавця та будь-які інші положення, що стосуються умов продажу товарів.
Відповідно до ч. 5 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (ГАТТ 1947), базис і методи визначення вартості товарів, які підпадають під обкладання митом чи іншими зборами або імпортні чи експортні обмеження, основані на вартості товару чи регульовані будь-яким способом на основі вартості, повинні бути стабільними і оприлюдненими достатньою мірою для того, щоб надати можливість комерсантам з достатньою впевненістю оцінити вартість товарів для митних цілей.
Отже, зібраними у справі доказами підтверджуються обставини з приводу того, що під час опрацювання документів, які підтверджують митну вартість, відповідачем підставно  встановлено вищевказані розбіжності, які є визначальними для сумніву митниці в достовірності заявлених декларантом відомостей про митну вартість та, як наслідок, реалізації права митного органу вимагати додаткові документи, які б спростували ці розбіжності.
Однак, позивач відмовив митниці подати додаткові документи на підтвердження числових значень задекларованої митної вартості, про що повідомив листом від 13.03.2023 №13/03-01. Товариство зокрема не надало належних платіжних документів, що підтверджують передоплату за товар, який поставлений позивачу відповідно до інвойсу від 07.03.2023 №3900344924.
Отже, запропонувавши надати додаткові документи, митний орган сприяв позивачу в обґрунтуванні застосування першого (основного) методу визначення митної вартості ввезеного на митну території України товару. Проте позивач не усунув наявних розбіжностей та не підтвердив задекларовану митну вартість товару.
Статтею 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товару, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товару, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товару; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товару; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товару, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод – за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товару не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з частиною першою статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
У розглядуваному випадку спірне рішення прийнято відповідачем з підстав, визначених пунктом 2 частини шостої статті 54 МК України – декларант не надав додаткових документів, витребуваних митницею, згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, а подані до митного оформлення документи містять розбіжності.
Як визначено частиною другою статті 58 МК України, метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У зв`язку з тим, що документи, подані для підтвердження митної вартості товарів, містили вищевказані розбіжності, а також в зв`язку з спрацюванням ризиків АСАУР, митницею відповідно до положень ст.55 та ст.57 МК України з декларантом проведена консультація щодо вибору методу визначення митної вартості товару.
Про факт проведення консультації свідчить переписка із декларантом, а саме повідомлення від 13.03.2023 (14:36:5), копії якого додано відповідачем до відзиву. Про факт її належного проведення також свідчить відсутність будь-яких зауважень з боку декларанта, надісланих як в паперовій, так і в електронній формі. 
З врахуванням наведеного митну вартість визначено за резервним методом згідно зі статтею 64 МК України на підставі цінової інформації, наявної в митного органу в ЄАІС Держмитслужби на рівні на товар – 1,26 дол. США/кг за МД №205140/2023/16667 від 02.03.2023.
Згідно ч. 1-4 ст. 60 МК України у разі якщо митна вартість оцінюваних товарів не може бути визначена згідно з положеннями статей 58 і 59 цього Кодексу, за митну вартість береться прийнята митним органом вартість операції з подібними (аналогічними) товарами, які продано на експорт в Україну і час експорту яких збігається з часом експорту оцінюваних товарів або є максимально наближеним до нього.
Під подібними (аналогічними) розуміються товари, які хоч і не однакові за всіма ознаками, але мають схожі характеристики і складаються зі схожих компонентів, завдяки чому виконують однакові функції порівняно з товарами, що оцінюються, та вважаються комерційно взаємозамінними.
Для визначення, чи є товари подібними (аналогічними), враховуються якість товарів, наявність торгової марки та репутація цих товарів на ринку.
Ціна договору щодо подібних (аналогічних) товарів береться за основу для визначення митної вартості товарів, якщо ці товари ввезено приблизно в тій же кількості і на тих же комерційних рівнях, що й оцінювані товари.
Вказаний метод не міг бути застосований, оскільки встановлено, що товари по інших МД ввезено на інших комерційних умовах, ніж заявлений до митного оформлення товар.
Згідно ст.68 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT).
Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Частиною 2 статті VII Генеральної угоди з тарифів і торгівлі визначено, що оцінка імпортованого товару для митних цілей повинна ґрунтуватися на дійсній вартості імпортованого товару, на який розраховується мито, або подібного товару і не повинна ґрунтуватись на вартості товару національного походження чи довільній або фіктивній вартості.
Суд зауважує, що митну вартість товару визначено відповідачем на підставі ціни товару, яка наявна у митного органу на аналогічний товар, а саме визначена на підставі МД №205140/2023/16667 від 02.03.2023 щодо товару: “Жилка яловича, морожена, без будь-якої теплової кулінарної обробки, без вмісту харчових добавок спецій, солі, приправ та інших домішок, не консервована…”. З урахуванням ваги партії товару митну вартість визначено на рівні 1,26 дол. США/кг. 
Відтак, визначення митної вартості товару здійснено на підставі даних, які містить  МД №205140/2023/16667 від 02.03.2023, яка раніше подана  позивачем-ТзОВ “ТЕМФОРТ” декларування ціни за якою здійснено позивачем самостійно за 1 методом визначення митної вартості, яка додана до матеріалів справи.
Стосовно ж доводів апеляційної скарги з приводу не проведеного відповідачем коригування митної вартості в залежності від обсягів придбаного товару та інших умов, що впливають на його вартість, то колегія суддів зазначає, що відповідачем визначення митної вартості ввезеного товару за митною декларацією №23UA205140019148U9 від 10.03.2023 взято відомості щодо вартості такого ж товару, які ввезений цим же позивачем на декілька днів раніше, а зокрема за МД №205140/2023/16667 від 02.03.2023. 
При цьому, маючи достеменні відомості щодо обсягів та умов придбання імпортованого товару за вказаними митними деклараціями, позивач в супереч ч.1 ст. 77 КАС України не довів суду обставин наявності значних  розбіжностей в умовах та обсягах придбання вказаного товару, що впливають на його вартість за вказаними деклараціями.
Як наслідок приведені доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для задоволення позову.
З огляду на зазначене, суд першої інстанції дійшов вірного до висновку, що відповідач правомірно здійснив коригування митної вартості товару на підставі наявної цінової інформації на аналогічний товар ввезений цим же позивачем та прийняв оскаржуване рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2023 №UA205140/2023/000106/2.
Як наслідок колегія суддів вважає, що  при винесенні оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів від 13.03.2023 №UA205140/2023/000106/2 Волинська митниця діяла у межах повноважень та у спосіб, передбачений законом, а тому підстави для задоволення позову відсутні.
Відносно ж доводів апеляційної скарги, які стосуються того, що  суд першої  інстанцій не врахував висновків  щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду (за переліком справ приведених у апеляційній скарзі) то вказані доводи, не заслуговують на увагу, оскільки під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними, схожими) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин. Порівнюючи предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог, час виникнення спірних правовідносин і встановлені фактичні обставини у справі, яка переглядається, та вищезазначених справах, суд звертає увагу апелянта, що вони є відмінними.
Подібність правовідносин: Велика Палата Верховного Суду неодноразово висловлювались позиції щодо визначення поняття «подібні правовідносини».
Велика Палата Верховного Суду виходить з того, що подібність правовідносин означає тотожність суб`єктного складу учасників відносин, об`єкта та предмета правового регулювання, а також умов застосування правових норм (зокрема, часу, місця, підстав виникнення, припинення та зміни відповідних правовідносин та обставин). При цьому, зміст правовідносин з метою з`ясування їх подібності визначається обставинами кожної конкретної справи (пункт 32 постанови від 27 березня 2018 року у справі № 910/17999/16; пункт 38 постанови від 25 квітня 2018 року у справі № 925/3/7, пункт 40 постанов від 25 квітня 2018 року у справі № 910/24257/16).
Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах необхідно розуміти такі рішення, де подібними (тотожними, аналогічними) є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог і встановлені судом фактичні обставини, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин (пункт 6.30 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 травня 2020 року у справі № 910/719/19, пункт 5.5 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 922/2383/16; пункт 8.2 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 910/5394/15-г; постанова Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 2-3007/11; постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 757/31606/15-ц).
Подібність правовідносин необхідно встановлювати одночасно за трьома критеріями: суб`єктним, об`єктним і, так би мовити, змістовним. Основним критерій, без якого неможливо встановити подібність правовідносин, є змістовний (права й обов`язки суб`єктів).
Проаналізувавши правову позицію Великої Палати Верховного Суду щодо застосування норм права у контексті характеру та юридичної природи спірних правовідносин, з яких виник спір у наведеній скаржником справі, у зіставленні з предметом спору, підставами і змістом позовних вимог та правовим регулюванням спірних правовідносин у цій справі в оскаржуваній частині, на предмет їх подібності, а відтак застосовності як підстави для касаційного перегляду оскарженого рішення суду апеляційної інстанції по суті, колегія суддів зазначає що правовідносини цієї справи не є подібними правовідносинам у приведених позивачем справах.
Відповідно до частини першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
Відповідно до статті 8 Конституції України, статті 6 Кодексу адміністративного судочинства України та частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави, та застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. Європейський суд з прав людини в рішенні у справі «Гарсія Руїз проти Іспанії» (рішення від 21 січня 1999 року), зокрема, зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Європейської конвенції з прав людини і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент.
Тому за наведених вище підстав, якими суд обґрунтував своє рішення, суд не убачає необхідності давати докладну відповідь на інші аргументи, зазначені сторонами, оскільки вони не є визначальними для прийняття рішення у  цій справі.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
Досліджуючи питання, яке стосуються розподілу судових витрат понесених у даній справі, колегією суддів установлено, що з урахуванням положень ст. 139 КАС України відсутні підстави для перерозподілу та присудження судових витрат на користь будь-якої із сторін.  
Керуючись ст. 308, ст. 311, ст. 315, ст. 316, ст. 321, ст. 328 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,  
                                             П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "ТЕМФОРТ" залишити без задоволення.
Рішення  Волинського окружного адміністративного суду від 08 вересня 2023 року  у справі № 140/5987/23 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої  статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	С. М. Шевчук 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. П. Нос