ПОСТАНОВА                                                                    
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
21 лютого 2024 року
м. Київ
 
справа № 759/17050/21
провадження № 61-2099св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Червинської М. Є., 
суддів: Зайцева А. Ю., Коротенка Є. В., Коротуна В. М. (суддя-доповідач), Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: ОСОБА_2 , Акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль»,
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова Вікторія Валеріївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року 
у складі судді Сенька М. Ф. та постанову Київського апеляційного суду від 
29 листопада 2022 року у складі колегії суддів: Мережко М. В., Ігнатченко Н. В., Савченка С. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У липні 2021 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , Акціонерного товариства «Райффейзен Банк Аваль» (далі - 
АТ «Райффейзен Банк Аваль»), третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова В. В., про скасування рішення про державну реєстрацію права власності.
 
Позов мотивований тим, що під час шлюбу з ОСОБА_3 він придбав квартиру АДРЕСА_1 .
 
30 червня 2021 року державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова В. В. прийняла рішення про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права приватної власності на вказану квартиру.
 
Підставою для державної реєстрації став договір купівлі-продажу від 
30 червня 2021 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Маматовою В. В. за реєстровим номером 265, відповідно до якого АТ «Райффейзен Банк Аваль» продало, а ОСОБА_2 купив квартиру  АДРЕСА_1 .
 
На думку позивача, оспорюване рішення прийняте за наявності обтяження на квартиру.
 
ОСОБА_1 просив визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора - приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Маматової В. В. про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний номер 59026173 від 30 червня 2021 року, про реєстрацію за ОСОБА_2 права приватної власності на квартиру   
АДРЕСА_1 .
 
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 
29 листопада 2022 року, у задоволенні позову відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, мотивоване тим, що відчуження АТ «Райффайзен Банк Аваль» квартири 
АДРЕСА_1 і наступна державна реєстрація права власності на цю квартиру за ОСОБА_2 не порушують прав та інтересів позивача. Доводи позивача суперечать дійсним обставинам та ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм законодавства.
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
 
15 лютого 2023 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, 
у якій просить скасувати рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 
29 листопада 2022 року і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди порушили принцип спільності права власності подружжя. Суди не взяли до уваги те, що свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів (аукціонів), якщо прилюдні торги (аукціон) не відбулися, не є правовстановлюючим документом, а лише підтверджує вчинення сторонами дій, спрямованих на передачу нерухомого майна у володіння покупцю і вичерпує свою дію зі здійсненням державної реєстрації. Видача свідоцтва не зумовлює переходу права власності на нерухоме майно від боржника до покупця.
 
Аргументи інших учасників справи
 
07 квітня 2023 року представник АТ «Райффайзен Банк Аваль» - 
Пасечник Ю. А. подав до Верховного Суду відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Відзив мотивований тим, що приватний нотаріус під час здійснення державної реєстрації дотримав норми Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».
 
Рух касаційної скарги та матеріалів справи
 
Ухвалою Верховного Суду від 13 березня 2023 року  ОСОБА_1 поновлено строк на касаційне оскарження рішення Святошинського районного суду 
м. Києва від 23 лютого 2022 року та постанови Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року. Відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали із Святошинського районного суду м. Києва.
 
06 квітня 2023 року матеріали цивільної справи надійшли до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 серпня 2023 року справу призначено до судового розгляду. 
 
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ 
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, 
є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Частиною першою статті 400 ЦПК України встановлено, що, переглядаючи 
у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Перевіривши доводи касаційної скарги, урахувавши аргументи, наведені 
у відзиві на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
 
Фактичні обставини справи
 
На підставі договору купівлі-продажу від 01 липня 2008 року ОСОБА_1 набув право власності на квартиру АДРЕСА_1 .
 
09 жовтня 2008 року між АТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 22033131904 про надання кредиту 
в сумі 99 960,00 дол. США строком на 120 місяців, до 09 жовтня 2018 року, зі сплатою 16,5 % річних.
 
На забезпечення виконання умов кредитного договору 09 жовтня 2008 року між банком і ОСОБА_1 укладено договір іпотеки № 2116, згідно з яким передано в іпотеку банку нерухоме майно: однокімнатну квартиру 
АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 30 листопада 
2010 року розірвано кредитний договір від 09 жовтня 2008 року 
№ 22033131904, укладений між АТ «Райффайзен Банк Аваль» 
і ОСОБА_1 , та стягнено з ОСОБА_1 на користь АТ «Райффайзен Банк Аваль» борг в розмірі 1 014 290,41 грн, 1 820,00 грн судових витрат, 
а всього 1 016 110,41 грн.
 
27 червня 2012 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Верповська О. В. на підставі постанови про передання майна стягувачу в рахунок погашення боргу за виконавчим провадженням № 29081938 від 
23 травня 2012 року та акта державного виконавця про передання майна стягувачу, затвердженого в.о. начальника ВДВС Святошинського РУЮ 
у м. Києві, від 23 травня 2012 року, видала свідоцтво про право власності 
АТ «Райффайзен Банк Аваль».
 
26 березня 2013 року державний реєстратор здійснив відповідну реєстрацію права власності на цю квартиру за АТ «Райффайзен Банк Аваль».
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 
2015 року, у справі № 759/6680/14-ц визнано недійсним свідоцтво, посвідчене 27 червня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Верповською О. В., зареєстроване в реєстрі за номером 5167; визнано недійсним постанову від 23 травня 2012 року № 29081938, видану державною виконавчою службою Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про передання майна стягувачу в рахунок погашення боргу.
 
Постановою Верховного Суду від 08 вересня 2021 року рішення Святошинського районного суду м. Києва від 19 листопада 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року змінено, викладено їх мотивувальну частину в редакції постанови суду касаційної інстанції.
 
Рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 серпня 
2018 року, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2018 року, скасовано рішення державного реєстратора від 26 березня 2013 року про реєстрацію за Київською регіональною дирекцією АТ «Райффайзен Банк Аваль» права власності на вказану квартиру.
 
Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року 
у справі № 759/8038/20 визнано спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_1 квартиру 
АДРЕСА_1 . Визнано за ОСОБА_3 право власності на 3/4 частини квартири АДРЕСА_1 . Визнано за 
ОСОБА_1 право власності 1/4 частини квартири 
АДРЕСА_1 .
 
Постановою Київського апеляційного суду від 10 березня 2021 року, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 07 липня 2021 року, апеляційну скаргу АТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено. Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 22 липня 2020 року скасовано та ухвалено нове судове рішення про відмову в задоволенні позову.
 
30 червня 2021 року державний реєстратор - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Маматова В. В.здійснила реєстрацію права власності на вказану квартиру за ОСОБА_2 ; підстава - договір купівлі-продажу від 30 червня 2021 року.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд
 
У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення повною мірою не відповідають.
 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 грудня 2022 року у справі № 914/2350/18 (914/608/20) (провадження № 12-83гс21) вказано: «Якщо позивач (іпотекодавець) вважає порушеними свої права на предмет іпотеки (внаслідок позасудового звернення стягнення на предмет іпотеки відповідачем), він може, з огляду на фактичні обставини, вимагати відновлення становища, яке існувало до порушення (пункт 4 частини другої статті 16 ЦК України). Цей спосіб захисту застосовується у випадку вчинення однією із сторін правопорушення, в результаті чого порушені права та законні інтереси іншої сторони. При цьому позивач повинен довести, що звернення стягнення на предмет іпотеки здійснено всупереч вимогам закону, тобто 
з порушенням прав позивача.
 
Велика Палата Верховного Суду послідовно виснувала щодо ефективних способів захисту при неодноразовому відчуженні майна. Відповідно до її висновків захист порушених прав особи, яка вважає себе власником майна, що було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред`явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна, не 
є ефективним способом захисту права власника (пункти 73, 75 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07 листопада 2018 року у справі 
№ 488/5027/14-ц; пункти 84, 86 постанови Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).
 
За загальним правилом речово-правові способи захисту прав особи застосовуються тоді, коли сторони не пов`язані зобов`язально-правовими відносинами, що визначають їх зміст та правову природу.
 
Якщо спір стосується правочину, укладеного власником майна, то його відносини з контрагентом мають договірний характер, що зумовлює 
і можливі способи захисту його прав. Водночас, коли власник та володілець майна не перебували у договірних відносинах один з одним, власник майна може використовувати речово-правові способи захисту».
 
Віндикаційний позов - це вимога про витребування власником свого майна 
з чужого незаконного володіння. Тобто позов неволодіючого власника до володіючого невласника. Віндикаційний позов заявляється власником при порушенні його правомочності володіння, тобто тоді, коли майно вибуло 
з володіння власника: (а) фізично - фізичне вибуття майна з володіння власника має місце у випадку, коли воно в нього викрадене, загублене ним тощо; (б) «юридично» - юридичне вибуття майна з володіння має місце, коли воно хоч і залишається у власника, але право на нього зареєстровано за іншим суб`єктом (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 30 липня 2020 року 
у справі № 752/13695/18 (провадження № 61-6415св19)).
 
Рішення суду про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння є таким рішенням і передбачає внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача, а не зобов`язує відповідача повернути це майно власникові. Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване у цьому реєстрі за відповідачем. Задоволення вимоги про витребування нерухомого майна з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності, відповідає речово-правовому характеру віндикаційного позову та призводить до ефективного захисту прав власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна 
з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування норм статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Власник з дотриманням вимог статей 387 і 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не 
є ефективним способом захисту права власника (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16 (провадження № 14-208цс18)).
 
Відповідно до усталеної практики Великої Палати Верховного Суду, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту 
є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, 
є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Разом з тим вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення його права. Задоволення віндикаційного позову є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Водночас такий запис вноситься тільки, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою (див. пункти 84, 85 постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року 
у справі № 466/8649/16-ц (провадження № 14-93цс20)).
 
Отже, в разі задоволення віндикаційного позову рішення суду про витребування майна забезпечуватиме ефективне відновлення порушених прав власника, оскільки таке судове рішення є підставою для державної реєстрації права власності, тому задоволення вимог щодо скасування записів про право власності не є потрібним для захисту порушених прав позивача.
 
У справі, яка є предметом перегляду, банк набув право власності на спірну квартиру на підставі постанови від 23 травня 2012 року про передання майна стягувачу в рахунок погашення боргу. Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 21 серпня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року, визнано недійсною постанову від 23 травня 2012 року про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу. У подальшому банк на підставі договору купівлі-продажу від 30 червня 2021 року продав спірну квартиру ОСОБА_2 .
 
Оскільки спірне майно перебуває у власності ОСОБА_2 , з яким 
у позивача немає договірних відносин, вимога про скасування рішення про державну реєстрацію не є ефективним способом захисту порушеного права. Вимогу про витребування спірного майна ОСОБА_1 не заявляв.
 
Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, проте помилилися щодо підстав такої відмови, що не вплинуло на правильність вирішення справи по суті.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
 
Суд скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює нове рішення 
у відповідній частині або змінює його, якщо таке судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права або порушенням норм процесуального права.(частина перша статті 412 ЦПК України).
 
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина третя статті 412 ЦПК України).
 
Зважаючи на те що у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено помилку в застосуванні норм матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають зміні у мотивувальних частинах, з викладенням їх 
у редакції цієї постанови.
 
Оскільки Верховний Суд дійшов висновку про зміну оскаржуваних судових рішень лише в мотивувальних частинах, що не вплинуло на обсяг вирішених позовних вимог, розподілу судових витрат відповідно до статті 141 ЦПК України суд касаційної інстанції не здійснює.
 
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
 
Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 29 листопада 2022 року змінити, виклавши їх мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий	М. Є. Червинська        	
Судді: 	А. Ю. Зайцев        	
 	Є. В. Коротенко        	
 	В. М. Коротун        	
 	М. Ю. Тітов