ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2024 року 
м. Черкаси   

Справа № 701/265/23		
Провадження № 22-ц/821/75/24		
Категорія:  скарга на ухвалу  	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Бородійчука В.Г., Василенко Л.І.
за участю секретаря: Мунтян К.С.

учасники справи: 
позивач:  ОСОБА_1 
представник позивача: адвокат Мельник Василь Володимирович
відповідач:  ОСОБА_2 
представник відповідача: адвокат Кирман Олександр Дмитрович

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження в режимі відеоконференції апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кирмана Олександра Дмитровича на ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2023 року (постановлену під головуванням судді Скляренко В.М .в приміщенні Придніпровського районного суду м. Черкаси) про відмову ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст заявлених вимог

21 березня 2023 року ОСОБА_1 звернулась до Маньківського районного суду Черкаської області із позовом до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.
Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
10 жовтня 2023 року представник ОСОБА_2 - адвокат Кирман О.Д. звернувся до суду з заявою про розподіл судових витрат на правничу допомогу, в якій просив відшкодувати відповідачу понесені витрати на правову допомогу в сумі 12 000 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2023 року у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 – адвоката Кирмана О.Д. про ухвалення додаткового рішення відмовлено.

Ухвала суду, зокрема, мотивована тим, що обґрунтованим та доведеним розміром судових витрат на правничу допомогу є 5000,00 грн.
Проте, спір в даному випадку виник внаслідок неправильних дій відповідача, оскільки саме неетичні критичні висловлювання відповідача по відношенню до позивачки та провокативний характер таких висловлювань, сприяли виникненню між сторонами спору, який став предметом судового розгляду, тому на підставі ст. 11, ч. 3, 9 ст. 141 ЦПК України суд прийшов до висновку про відсутність підстав для відшкодування відповідачу витрат на правову допомогу та необхідність покладення відповідних витрат на самого відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2023 року, представник ОСОБА_2 - адвокат Кирман О.Д. подав апеляційну скаргу, в якій, вважаючи судове рішення таким, що суперечить нормам процесуального та матеріального права, постановленим при неповному з`ясуванні обставин, що мають суттєве значення для правильного вирішення питання щодо розподілу понесених ОСОБА_2 судових витрат, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на професійну правову допомогу в розмірі 12 000,00 грн.
Апеляційна скарга, зокрема мотивована тим, що суд першої інстанції безпідставно зменшив розмір витрат на правничу допомогу до 5000,00 грн, оскільки ні позивачем, ні його представником будь-яких клопотань про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не було подано. 
Також скаржник не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що спір у даній справі виник саме внаслідок неправильних дій відповідача, оскільки предметом позову було розміщення ОСОБА_2 в мережі Фейсбук відомостей про отримання ГО «Волонтери Маньківщини» за 2020 рік доходу в сумі 4 000 000,00 грн., що на думку позивачки, принижує її честь та гідність. Будь-які інші дії чи висловлювання ОСОБА_2 не були предметом судового розгляду. Відтак, на переконання скаржника, у суду першої інстанції відсутні будь-які об`єктивні та обґрунтовані підстави стверджувати, що даний спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу до Черкаського апеляційного суду не надходив.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Згідно зі ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга представника ОСОБА_2 – адвоката Кирмана О.Д. підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного.

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч.1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з частинами першою-шостою статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат враховується: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);  2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Отже, зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.
Згідно практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено в п. 95 Рішення у справі Баришевський проти України від 26 лютого 2015 року, п. 88 Рішення у справі Меріт проти України від 30 березня 2004 року, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише в разі, якщо доведе, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір є обґрунтованим.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку, така заява залишається без розгляду.
Перевіряючи доводи представника ОСОБА_2 - адвоката Кирмана О.Д. щодо зменшення судом розміру витрат на правничу допомогу до 5000,00, колегія суддів зазначає наступне.
При визначенні суми конкретного відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Аналогічні висновки викладені також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Надаючи оцінку доказам у справі, суд апеляційної інстанції враховує позицію Великої Палати ВС висловлену у справі № 904/4507/18, де зазначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата) підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VІ).
При встановленні розміру гонорару відповідно до частини третьої статті 30 Закону № 5076-VІ врахуванню підлягають складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, витрачений ним час, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно - виборним з`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. ВП ВС наголосила, що порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначити розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» тлумачить «гонорар успіху» як домовленість, згідно з якою клієнт зобов`язується виплатити адвокату як винагороду певний відсоток від присудженої йому судом грошової суми, якщо рішення буде на користь клієнта. Якщо такі угоди є юридично дійсними, то визначені суми підлягають сплаті клієнтом (§55). Водночас відшкодування судових витрат передбачає, що встановлена їх реальність, необхідність і, крім того, умова розумності їх розміру. За наявності таких угод при вирішенні питання відшкодування судових витрат ЄСПЛ керується не ними, а іншими наведеними вище чинниками, які стосуються роботи адвоката, насамперед принципом розумності судових витрат, що відображено також у справі «Пакдемірлі проти Туреччини».
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд першої інстанції, визначаючи розмір витрат на правничу допомогу, виходив з обґрунтованості заяви відповідача в контексті положень ч. 4 ст. 137 ЦПК України щодо співмірності витрат на оплату послуг адвоката із складністю справи та обсягом виконаних адвокатом робіт, а також часом, об`єктивно необхідним на їх виконання, з огляду на визначені практикою ЄСПЛ критерії.
Надавши відповідну оцінку поданим доказам, місцевий суд прийшов до висновку, що заявлена відповідачем сума в розмірі 12 000 грн. є необґрунтованою, оскільки не співмірна з реальним обсягом такої допомоги, часом, витраченим на надання таких послуг, та не відповідає критерію реальності таких витрат (обсяг юридичної та технічної роботи щодо підготовки справи до розгляду в суді).
Також, особливу увагу суд звернув на те, що необґрунтованою є вимога щодо оплати послуг адвоката за вивчення та аналіз законодавства, що регулює спірні правовідносини, і судової практики щодо подібних спорів, оскільки відповідна діяльність обумовлюється рівнем професійної компетентності надавача послуг.
Крім того зазначено, що заяви по суті справи, які подані стороною відповідача, були складені іншим представником відповідача (відзив, клопотання про витребування доказів), а адвокат Кирман О.Д. здійснював представництво відповідача у двох судових засіданнях (19.09.2023р. – з 14 год. 08 хв. до 14 год. 10 хв.; 06.10.2023р. – 10 год. 16 хв. до 12 год. 09 хв.) та складав заяву про розподіл судових витрат.
Колегія суддів з позицією суду першої інстанції погоджується, разом з тим зауважує, що беручи до уваги предмет та підстави позову, складність справи, обсяг виконаних представником відповідача робіт, докази на підтвердження понесених витрат, обґрунтованим розміром витрат відповідача на правову допомогу, на переконання судової колегії є 4000,00 грн., оскільки такий розмір є пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також наслідки її розгляду.
Надаючи оцінку доводам скаржника з приводу неправомірності відмови суду першої інстанції у відшкодуванні судових витрат на правничу допомогу адвоката з підстав ч. 9 ст. 141 ЦПК України колегія суддів зазначає наступне.
Так, частиною дев`ятою статті 141 ЦПК України визначено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково, незалежно від результатів вирішення спору.
Отже, зазначена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною. На думку колегії, зміст вказаної норми свідчить про те, що останньою встановлено також дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок, здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб. Процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.
Колегія суддів зазначає, що суд має застосовувати приписи частини дев`ятої статті 141 ЦПК України за наявності одночасно у сукупності таких умов: 1) вирішення судом спору по суті; 2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони.
Суд першої інстанції, відмовляючи у відшкодуванні судових витрат згідно ч. 9 ст. 141 ЦПК України вказав, що саме неетичні критичні висловлювання відповідача по відношенню до позивачки та провокативний характер таких висловлювань сприяли виникненню між сторонами спору, який став предметом судового розгляду. Саме дії відповідача, які виразились у грубих висловлюваннях на адресу позивачки стали приводом звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про захист честі, гідності та ділової інформації. 
Як свідчать матеріали справи, зверненню позивачки до суду з позовом до відповідача передували дії відповідача з розміщення ним допису у соціальній мережі ОСОБА_3 у групі «Порадьте, будь ласка, в Маньківці», адміністратором якої є відповідач. Під даним дописом виникла дискусія між відповідачем та іншими учасниками групи. Дискусія, яка відбулася під постом відповідача на його сторінці у соціальній мережі Фейсбук, супроводжувалась неетичними та образливими висловлюваннями відповідача про особистість позивачки.
Разом з тим, звертаючись до суду з позовом, позивачка підставою позову, спрямованого на захист її честі та гідності, визначила розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про розмір доходу ГО «Волонтери Маньківщини» за 2020 рік, оскільки позивачка є керівником такої громадської організації, а відомості про значний розмір доходу громадської організації мають негативний характер, оскільки повідомляють третім особам про нібито збагачення позивачкою за рахунок благодійних внесків та допомоги ГО «Волонтери Маньківщини». Розглядаючи справу, в контексті змісту принципу диспозитивності, суд оцінював обґрунтованість позовних вимог саме в аспекті оцінки висловлювань відповідача про розмір доходу ГО «Волонтери Маньківщини» за критеріями достовірності розповсюдженої інформації та звинувачень на адресу позивачки про неправомірне збагачення та незаконну діяльність, внаслідок чого дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та необхідність ухвалення рішення про відмову в позові. 
За викладених обставин, колегія суддів, у контексті з вимогами позову, що був заявлений ОСОБА_1 не вбачає обґрунтованих підстав стверджувати, що саме неетичні критичні висловлювання відповідача по відношенню до позивачки та провокативний характер таких висловлювань сприяли виникненню між сторонами спору, оскільки підставою позову, спрямованого на захист її честі та гідності, позивачка визначила саме розповсюдження відповідачем недостовірної інформації про розмір доходу ГО «Волонтери Маньківщини» за 2020 рік.
Також колегія суддів враховує й те, що рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено, яке за результатами перегляду судом апеляційної інстанції залишено без змін.
У розгляді даної справи колегія суддів виходить із того, що до загальних засад цивільного законодавства належить справедливість, добросовісність та розумність, які і встановлюють певну межу поведінки учасників цивільно-правових відносин. Ці загальні засади втілюються у конкретних нормах права та умовах договорів і регулюють конкретні ситуації таким чином, що кожен з учасників відносин зобов`язаний сумлінно здійснювати свої цивільні права та виконувати цивільні обов`язки - захищати власні права та інтереси, а також дбати про права та інтереси інших учасників, передбачати можливість завдання своїми діями (бездіяльністю) шкоди правам і інтересам інших осіб, закріпляти можливість адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Враховуючи наведене вище, розглядаючи питання щодо можливості застосовування приписів частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у даній справі, в контексті правовідносин, які виникли між сторонами, колегія суддів не вбачає об`єктивних та обґрунтованих підстав стверджувати про очевидну неправомірність дій відповідача, які призвели до вимушеного звернення позивача до суду за захистом своїх порушених прав.
Відтак, апеляційний суд приходить до переконання, що судові витрати, по`вязані з розглядом справи у вигляді витрат на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами за приписами ст. 141 ЦПК України на загальних підставах.
Оскільки рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 06 жовтня 2023 року в задоволенні позовних вимог відмовлено, а, як вже було зазначено вище, колегія суддів вважає обґрунтованим розміром витрат на правничу допомогу адвоката 4000,00 грн., оскільки такий розмір є пропорційним та обґрунтованим з огляду на складність, об`єм справи, а також наслідки її розгляду, то саме такий розмір підлягає відшкодуванню ОСОБА_2 .
Відповідно до п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
З огляду на зазначене, ухвала Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2023 року не може залишатися в законній силі, підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про часткове задоволення вимог ОСОБА_2 ..
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Керуючись ст.ст. 137, 141, 258, 270,374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в  :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Кирмана Олександра Дмитровича – задовольнити частково.
Ухвалу Придніпровського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2023 року про відмову ухвалити додаткове рішення у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності та ділової репутації, відшкодування моральної шкоди– скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу адвоката у розмір 4000,00 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча                                   О.В. Карпенко

Судді                         В.Г. Бородійчук
                                                                       
                                                                       Л.І. Василенко

(повний текст постанови суду виготовлено 22 січня 2024 року)