ПОСТАНОВА  
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
 
14 березня 2024 року 
м. Київ 
 
справа № 159/22/22 
провадження № 61-1265св24 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Литвиненко І. В., 
 
учасники справи: 
заявник (боржник) - Акціонерне товариство «Українська залізниця», 
суб`єкт оскарження - заступник начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любов Іванівна, 
заінтересована особа (стягувач) -  ОСОБА_1 , 
 
розглянув на стадії попереднього розгляду в порядку письмового провадження касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» на ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2023 року у складі судді Чалого А. В. та постанову Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року у складі колегії суддів: Матвійчук Л. В., Данилюк В. А., Федонюк С. Ю., у справі за скаргою Акціонерного товариства «Українська залізниця» на бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Коваль Любові Іванівни, 
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина 
 
Короткий зміст заявлених вимог 
 
У жовтні 2023 року Акціонерне товариство «Українська залізниця» (далі - АТ «Укрзалізниця») звернулося до суду зі скаргою на бездіяльність заступника начальника Печерського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального управління Міністерства юстиції (м. Київ) (далі - Печерський ВДВС у місті Києві) Коваль Л. І. , заінтересована особа -  ОСОБА_1 . 
 
Свою скаргу АТ «Укрзалізниця» мотивувало тим, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 травня 2023 року у цивільній справі № 159/22/22 стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року до 01 березня             2022 року у сумі 30 318,30 грн, із відрахуванням податків і інших обов`язкових платежів, а також судовий збір у загальному розмірі 4 254,00 грн, сплачений за подання позовної заяви, апеляційної та касаційної скарг, та витрати на професійну правничу допомогу: в суді першої інстанції - 2 300,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 2 200,00 грн, у суді касаційної інстанції - 3 000,00 грн. 
 
Вказує, що у червні 2023 року АТ «Укрзалізниця» у добровільному порядку виконало згадане рішення суду, сплативши на користь  ОСОБА_1 середній заробіток у розмірі 30 318,30 грн, а також судовий збір та витрати на професійну правничу допомогу, що підтверджується відповідними платіжними дорученнями. 
 
Поряд із цим, за заявою стягувача ОСОБА_1 заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І. 13 вересня 2023 року винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 159/22/22, виданого на підставі вказаного судового рішення. 
 
15 вересня 2023 року АТ «Укрзалізниця» отримало постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1, про стягнення виконавчого збору та про стягнення розміру мінімальних витрат виконавчого провадження. 
 
18 вересня 2023 року Регіональна філія «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» надіслала на адресу Печерського ВДВС у місті Києві заяву № НЮ-1/1/144 про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 у зв`язку з добровільним фактичним виконанням рішення суду до відкриття 13 вересня 2023 року виконавчого провадження. 
 
Однак всупереч вимогам пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» станом на день подання цієї скарги заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І. не винесла постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1. Вважає, що така бездіяльність вказаної посадової особи органу державної виконавчої служби є протиправною та такою, що порушує законні права та інтереси АТ «Укрзалізниця». 
 
Враховуючи викладене, АТ «Укрзалізниця» просило суд: 
 
- визнати незаконною бездіяльність заступника начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І., яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1; 
 
- зобов`язати Печерський ВДВС у місті Києві винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 159/22/22, виданого 20 червня 2023 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року у розмірі 30 318,30 грн, з відрахуванням податків і інших обов`язкових платежів, стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн за подання позовної заяви, 1 362,00 грн за подання апеляційної скарги, 1 984,00 грн за подання касаційної скарги, витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції - 2 300,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 2 200,00 грн, у суді касаційної інстанції - 3 000,00 грн. 
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
 
Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня           2023 року у задоволенні скарги АТ «Укрзалізниця» відмовлено. 
 
Ухвалу суду першої інстанції мотивовано тим, що 13 вересня 2023 року заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І., окрім постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 159/22/22, також винесла постанову про зупинення вказаного виконавчого провадження на підставі підпункту 1 пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти), боржником за якими є АТ «Укрзалізниця». 
 
Винесення постанови про закінчення виконавчого провадження є виконавчою дією, яка, відповідно до статті 11 Закону України «Про виконавче провадження», має вчинятися у визначені виконавчим провадженням строки, тобто у періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. 
 
Отже будь-які подальші виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 можуть бути вчинені після прийняття державним виконавцем постанови про поновлення виконавчого провадження, тобто лише після припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні. 
 
Таким чином, оскільки у цьому конкретному випадку суд не встановив неправомірної бездіяльності заступника начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І., то відсутні підстави для задоволення вимог скарги у цій частині, і як наслідок, немає підстав для покладення на виконавчу службу обов`язку винести постанову про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1, оскільки ця вимога є похідною від встановлення відповідної бездіяльності виконавця. 
 
Постановою Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року апеляційну скаргу АТ «Укрзалізниця» залишено без задоволення, а ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2023 року - без змін. 
 
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що висновки суду першої інстанції за результатами розгляду скарги по суті є правильними, підтверджуються наявними у справі доказами, яким суд дав належну правову оцінку. 
 
Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не дослідив той факт, що винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням у повному обсязі рішення не передбачає вчинення виконавчих дій, які спрямовані на примусове виконання рішення суду, а навпаки, є підтвердженням фактичного виконання рішення, апеляційний суд не взяв до уваги, вказавши, що на час відкриття виконавчого провадження у Печерському ВДВС у місті Києві не було доказів про фактичне повне виконання боржником рішення суду. 
 
Крім того, звертаючись із заявою про видачу виконавчого листа 13 червня 2023 року (тобто після повного виконання, на думку боржника, судового рішення 08 червня      2023 року) та пред`являючи його до примусового виконання, стягувач ОСОБА_1 вважала, що рішення суду боржник не виконав у повному обсязі. 
 
Разом із тим, Законом України «Про виконавче провадження» не передбачено вчинення будь-яких дій державним виконавцем під час зупинення виконавчого провадження, в тому числі і винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. 
 
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги 
 
У січні 2024 року АТ «Укрзалізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» АТ «Укрзалізниця» подало до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити скаргуу повному обсязі. 
 
Касаційну скаргу АТ «Укрзалізниця» подано на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 ЦПК України і мотивовано тим, що товариство у добровільному порядку виконало рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 травня              2023 року у справі № 159/22/22 до відкриття 13 вересня 2023 року виконавчого провадження № НОМЕР_1, проте заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І. не винесла постанову про закінчення виконавчого провадження всупереч вимогам пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Суди попередніх інстанцій неправильно застосували положення пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», оскільки не врахували те, що винесення постанови про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником у повному обсязі рішення суду до відкриття виконавчого провадження не є виконавчою дією, яка спрямована на примусове виконання рішення. Крім того вказана правова норма стосується зупинення не будь-яких виконавчих дій та заходів, а лише тих, які спрямовані на примусове виконання рішення. 
 
Висновки судів попередніх інстанцій про те, що будь-які подальші виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 можуть бути вчинені після прийняття державним виконавцем постанови про поновлення виконавчого провадження, тобто лише після припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні, є помилковими, оскільки винесення постанови про поновлення виконавчого провадження з метою закінчення виконавчого провадження у зв`язку з фактичним виконанням боржником у повному обсязі рішення суду не є виконавчою дією, яка спрямована на примусове стягнення чи накладення арешту на майно та кошти АТ «Укрзалізниця», а отже, жодним чином не порушує норми пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 29 січня 2024 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали з Ковельського міськрайонного суду Волинської області. 
 
13 лютого 2024 року справа № 159/22/22 надійшла до Верховного Суду. 
 
Фактичні обставини, встановлені судами 
 
Встановлено, що рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області      від 09 травня 2023 року у справі № 159/22/22 стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року у сумі 30 318,30 грн, із відрахуванням податків і інших обов`язкових платежів. Стягнено з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 судовий збір у загальному розмірі 4 254,00 грн, з яких: 908,00 грн - за подання позовної заяви; 1 362,00 грн - за подання апеляційної скарги; 1 984,00 грн - за подання касаційної скарги, а також витрати на професійну правничу допомогу: в суді першої інстанції - 2 300,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 2 200,00 грн, у суді касаційної інстанції - 3 000,00 грн (том 2 а. с. 161-165). 
 
07 вересня 2023 рок стягувач ОСОБА_1 звернулася до Печерського ВДВС у місті Києві із заявою про прийняття до виконання виконавчого листа № 159/22/22, виданого 20 червня 2023 року Ковельським міськрайонним судом Волинської області на підставі вказаного судового рішення (том 2 а. с. 185). 
 
13 вересня 2023 року заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І. винесла постанову про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 159/22/22 про стягнення з АТ «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час відсторонення від роботи за період з 09 грудня 2021 року до 01 березня 2022 року у розмірі 30 318,30 грн, з відрахуванням податків і інших обов`язкових платежів, стягнення судового збору у розмірі 908,00 грн за подання позовної заяви, 1 362,00 грн за подання апеляційної скарги, 1 984,00 грн за подання касаційної скарги, витрат на професійну правничу допомогу в суді першої інстанції - 2 300,00 грн, у суді апеляційної інстанції - 2 200,00 грн, у суді касаційної інстанції - 3 000,00 грн (том 2 а. с. 177-178). 
 
Цього ж дня заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І. винесла постанову про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_1 на підставі підпункту 1 пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» (том 2 а. с. 228-229). 
 
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Пунктом 27 частини першої статті 353 ЦПК України передбачено, що окремо від рішення суду можуть бути оскаржені в апеляційному порядку ухвали суду першої інстанції щодо розгляду скарг на дії (бездіяльність) органів державної виконавчої служби, приватного виконавця. 
 
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку. 
 
Згідно з абзацом 2 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України). 
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги у межах, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. 
 
Звертаючись до суду з цією скаргою, боржник АТ «Укрзалізниця» вказало, що добровільно виконало рішення суду до відкриття виконавчого провадження, у зв`язку з чим подало державному виконавцю заяву про закінчення виконавчого провадження. Однак виконавець не виніс постанову про закінчення виконавчого провадження, що є протиправною бездіяльністю, яка порушує законні права та інтереси АТ «Укрзалізниця». 
 
Згідно з пунктом 9 частини першої статті 129 Конституції України основними засадами судочинства є обов`язковість судового рішення. 
 
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. 
 
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню. 
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»примусовому виконанню підлягають виконавчі листи та накази, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України. 
 
Відповідно до статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» заходами примусового виконання рішень є: 1) звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами; 2) звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інший дохід боржника; 3) вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні; 4) заборона боржнику розпоряджатися та/або користуватися майном, яке належить йому на праві власності, у тому числі коштами, або встановлення боржнику обов`язку користуватися таким майном на умовах, визначених виконавцем; 5) інші заходи примусового характеру, передбачені цим Законом. 
 
Згідно з частиною першою статті 13 Закону України «Про виконавче провадження» під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. 
 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом. 
 
Пунктом 9 частини першої, частиною другою статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Постанова про закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених частиною першою цієї статті, виноситься в день настання відповідних обставин або в день, коли виконавцю стало відомо про такі обставини. 
 
Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. 
 
У справі, яка переглядається, судами встановлено, що 13 вересня 2023 року заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І., окрім постанови про відкриття виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 159/22/22, також винесла постанову про зупинення вказаного виконавчого провадження на підставі підпункту 1 пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження». 
 
Так, підпунктом 1 пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що тимчасово, на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні, зупиняється вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень (у тому числі накладення арешту на майно та кошти), боржником за якими є АТ «Укрзалізниця». 
 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
 
Вище було наведено зміст підпункту 1 пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», яким імперативно унормовано дії державного виконавця щодо зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень, боржником за якими є АТ «Укрзалізниця». 
 
Таке зупинення та його строки встановлено на період до припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні. 
 
За своєю суттю воєнний стан є особливим правовим режимом, який може бути введений за певних умов на території всієї України, або окремих її місцевостях. Підставами для введення воєнного стану може стати як збройна агресія чи загроза нападу, так і небезпека державній незалежності України, її територіальній цілісності. 
 
Із 24 лютого 2022 року в Україні було запроваджено воєнний стан, відтоді його продовжували вже кілька разів і наразі воєнний стан в Україні триває. 
 
Отже, на переконання Верховного Суду, у державного виконавця були визначені статтею 19 Конституції України, нормами Закону України «Про виконавче провадження» підстави для зупинення вчинення виконавчих дій щодо виконання рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 09 травня              2023 року у справі № 159/22/22, боржником за яким є АТ «Укрзалізниця». 
 
18 вересня 2023 року, тобто вже після винесення постанови про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_1, Регіональна філія «Львівська залізниця»          АТ «Укрзалізниця» надіслала на адресу Печерського ВДВС у місті Києві заяву          № НЮ-1/1/144 про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з добровільним фактичним виконанням боржником рішення суду до відкриття 13 вересня 2023 року виконавчого провадження. Вказана заява державним виконавцем не розглядалася. 
 
У зв`язку із цим АТ «Укрзалізниця» звернулося до суду зі скаргою, у якій просило визнати неправомірною бездіяльність заступника начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І., яка полягає у невинесенні постанови про закінчення виконавчого провадження № НОМЕР_1 з примусового виконання виконавчого листа № 159/22/22, та зобов`язати Печерський ВДВС у місті Києві винести таку постанову. 
 
Суди попередніх інстанцій вважали вказані вимоги АТ «Укрзалізниця» необґрунтованими з огляду на те, що будь-які подальші виконавчі дії у виконавчому провадженні № НОМЕР_1 можуть бути вчинені лише після прийняття державним виконавцем постанови про поновлення виконавчого провадження, тобто лише після припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні. 
 
Верховний Суд погоджується з наведеними висновками судів, оскільки за наявності постанови державного виконавця про зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_1, яка не була предметом оскарження у цій справі, заступник начальника Печерського ВДВС у місті Києві Коваль Л. І. була позбавлена можливості самостійно поновити виконавче провадження (прийняти відповідне рішення) та винести постанову про закінчення виконавче провадження у зв`язку з добровільним фактичним виконанням божником рішення суду згідно з пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки таке зупинення проведено зпідстав, передбачених підпунктом 1 пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону, яким імперативно визначено, що лише після припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні виконавець може здійснювати виконавче провадження щодо боржника АТ «Укрзалізниця», зокрема вчиняти виконавчі дії та приймати рішення шляхом винесення постанов. 
 
Отже за відсутності у цьому конкретному випадку у державного виконавця можливості в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Законом України «Про виконавче провадження», поновити виконавче провадження № НОМЕР_1 до закінчення строку дії відповідних обставин, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження (припинення або скасування правового режиму воєнного стану в Україні), усі прийняті ним рішення та вчинені виконавчі дії у період воєнного стану на території України вважатимуться такими, що прийняті або вчинені з порушенням визначеної цим Законом процедури. 
 
Натомість зупинення виконавчого провадження з підстав, передбачених підпунктом 1 пункту 10-3 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про виконавче провадження», не порушує прав боржника та не покладає на нього додаткових зобов`язань, а навпаки, зупинення вчинення виконавчих дій та заходів примусового виконання рішень здійснено на захист інтересів АТ «Укрзалізниця» як національного перевізника вантажів і пасажирів з метою збереження та підтримання його потенціалу в умовах воєнного стану. 
 
У справі, яка переглядається, після усунення обставин, що стали підставою для зупинення виконавчого провадження № НОМЕР_1, державний виконавець буде зобов`язаний не лише поновити виконавче провадження, а й розглянути в установлені законом строки заяви та клопотання сторін, у тому числі вирішити в межах поновленого провадження заяву АТ «Укрзалізниця» про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з добровільним фактичним виконанням рішення суду до моменту пред`явлення стягувачем виконавчого документа на примусове виконання. 
 
При цьому, у випадку встановлення державним виконавцем за результатами розгляду вказаної заяви факту виконання боржником у повному обсязі рішення суду до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, з боржника, в силу вимог частини дев`ятої статті 27 України «Про виконавче провадження», не буде стягуватися виконавчий збір у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону. 
 
Виходячи з наведеного, доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення скарги на бездіяльність державного виконавця, а, отже, й не дають підстав вважати неправильним застосування судами норм матеріального та процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень. 
 
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення в оскаржуваних судових рішеннях, питання обґрунтованості висновків судів попередніх інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка переглядається, було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації виниклих відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в касаційній скарзі, не спростовують висновків судів та за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів і встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції. 
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Згідно з частиною третьою статті 401 та частиною першою статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і відсутні підстави для його скасування. 
 
Викладене дає підстави для висновку, що касаційна скарга є необґрунтованою, а тому підлягає залишенню без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін із підстав, передбачених статтею 410 ЦПК України. 
 
Щодо судових витрат 
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції. 
 
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, то судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом цієї справи в суді касаційної інстанції, покладаються на заявника. 
 
Керуючись статтями 400, 401, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ: 
 
Касаційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Львівська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» залишити без задоволення. 
 
Ухвалу Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 12 жовтня 2023 року та постанову Волинського апеляційного суду від 20 грудня 2023 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Судді:	Є. В. Петров	
 	 	
 	А. І. Грушицький	
 	 	
 	І. В. Литвиненко