ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2433/24 Справа № 177/2185/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Строгова Г.Г. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 лютого 2024 року                                                                м.Кривий Ріг

Справа № 177/2185/23

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Тимченко О.О.

сторони:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідачка –  ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Запєвалова Тетяна Володимирівна, на рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року, яке ухвалено суддею Строговою Г.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 04 грудня 2023 року, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання. 
Позовна заява обґрунтована тим, що відповідачка ОСОБА_2 є його матір`ю.
З 01 вересня 2021 року позивач є здобувачем освіти Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців за денною формою навчання на бюджетній основі за професією «Електрогазозварник. Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів», термін закінчення навчання 28.06.2004.
Вказує, що до 14 серпня 2023 року він проживав разом зі своєю матір`ю ОСОБА_2 та перебував на її утриманні. Його батько ОСОБА_3 проходить військову службу у ЗСУ.
14 серпня 2023 року відповідачка самовільно та протиправно зняла позивача з реєстрації місця проживання за аресою: АДРЕСА_1 , та вигнала сина з житлового будинку, викинувши його особисті речі та речі свого чоловіка ОСОБА_3 на вулицю. 
З 14 серпня 2023 року позивач вимушений проживати зі своєю бабусею за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки його батько тимчасово відсутній у зв`язку з проходженням служби.
В теперішній час він продовжує навчання, тому не має можливості самостійно працювати та забезпечувати собі належні умови життя та навчання, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги. 
Крім того, у зв`язку з неправомірними діями своєї матері фактично залишився без житла, та вимушений на даний час облаштовувати свій добробут, місце навчання, сплачувати комунальні послуги за своє проживання, нести витрати на харчування та одяг. 
Вказує, що він отримує стипендію у зв`язку з навчанням у розмірі 1250 грн., частково йому надає допомогу батько ОСОБА_3 , який не має можливості в повній мірі забезпечити його потреби, оскільки має обов`язок зі сплати аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
В теперішній час відповідачка ніякої допомоги на його утримання не надає, хоча офіційно працевлаштована та отримує дохід, тому має можливість надавати йому матеріальну допомогу.
Просив суд: стягувати з відповідачки на його користь аліменти в розмірі 1/6 частини від всіх видів її заробітку (доходу) щомісячно на його утримання, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду, і до закінчення навчання -28 червня 2024 року.
Рішенням Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів доходу щомісячно на період його навчання до 28.06.2024, але не більше як до 23-річного віку, або до припинення сином навчання, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову 30.10.2023.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1500 грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп.
Рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню в межах платежів за один місяць.
В апеляційній скарзі відповідачка ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Запєвалова Т.В., просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неповне з?ясування всіх обставин справи.
Апеляційна скарга мотивована тим, що сина ОСОБА_1 вона зняла з реєстрації, оскільки він виявив намір проживати із своїм батьком, з яким вона мала намір розлучитися. З відповідачкою проживають двоє неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні, а з їх батька стягнуто аліменти за рішенням суду, яке на час подання апеляцйної скарги не набрало законної сили. Батько позивача проходить військову слухбу та має матеріальну можливість забезпечувати свого сина, тоді як відповідачка такої можливості не має, а тому у позові слід відмовити.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними у справі матеріалами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з наступних підстав.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідачка ОСОБА_2 є матір`ю позивача ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 (а.с. 2).
В теперішній час ОСОБА_1  є здобувачем освіти Міжрегіонального центру професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців за денною формою навчання на бюджетній основі за професією «Електрогазозварник. Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів». Термін закінчення навчання 28.06.2004 (а.с. 6).
З довідки про доходи, виданої Міжрегіональним центром професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців 02.10.2023, вбачається, що ОСОБА_1 отримує стипендію у розмірі 1250,00 грн. (а.с. 7).
З витягу з реєстру територіальної громади від 18.08.2023 (а.с. 3) та Витягу № 401 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб (а.с. 29 зворот), вбачається, що ОСОБА_1 14.08.2023 знятий з реєстраційного обліку за адресою: реєстрації та проживання його матері ОСОБА_2 АДРЕСА_1 .
На даний час між позивачем та відповідачкою, а також батьком позивача ОСОБА_3 та його матір`ю наявний спір щодо поділу майна та реєстрації місця проживання позивача (а.с. 32-39).
З акту від 09.10.2023, складеного мешканцями АДРЕСА_1 , вбачається, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживає разом зі своєю бабусею ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_1 з 14 серпня 2023 року (а.с. 5).
Відповідачка ОСОБА_2 добровільно не надає матеріальної допомоги позивачу на його утримання, про що вказував позивач в позовній заяві. Дана обставина не оспорена відповідачкою, яка у відзиві на позовну заяву заперечувала проти задоволення позовних вимог, вказуючи на те, що вона не має змоги надавити повнолітньому синові, який продовжує навчання, матеріальну допомогу, оскільки отримує мінімальну заробітну плату, на підтвердження чого надала довідку про доходи від 02.11.2023, видану директором ТОВ «ВСТ-ОЙЛ», згідно якої її дохід за вересень 2023 року склав 6423,58 грн. (а.с. 29). Крім того, відповідачка вказувала, що на її утриманні перебувають двоє неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 28, 28 зворот).
Задовольняючи частково позовні вимоги та стягуючи з відповідачки ОСОБА_2 на користь її повнолітнього сина ОСОБА_1 , який продовжує навчання, аліменти на його утримання в розмірі 1/8 частини всіх видів її заробітку (доходу), починаючи стягнення з 30 жовтня 2023 року і до закінчення останнім навчання чи до досягнення ним двадцятитрьохрічного віку, суд першої інстанції виходив з майнового положення сторін та наявності на утриманні відповідачки неповнолітніх дітей.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, так як його суд першої інстанції дійшов на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилались, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до пунктів 1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини ООН від 20 листопада 1989 року, яку було ратифіковано  Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII та яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків,  опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
У силу положень ч.3 ст.199 СК України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.
Скориставшись своїм правом, передбаченим вищезазначеною нормою закону, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Відповідно до ч.1 ст.199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.
У зазначеній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.
Частиною 2 ст.199 СК України встановлено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
У пункті 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»  судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітню дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.
Судом встановлено, що на даний час  ОСОБА_1  навчається в Міжрегіональному центрі професійної перепідготовки звільнених у запас військовослужбовців за денною формою навчання на бюджетній основі за професією «Електрогазозварник. Слюсар з ремонту колісних транспортних засобів», тобто продовжує навчання на денній формі навчання та потребує у зв`язку з цим матеріальної допомоги з боку батьків, зокрема, на витрати, пов`язані з проїздом до навчального закладу, витратами на навчання (канцелярські товари), харчуванням, одягом та взуттям, тощо.
При цьому, колегія суддів зазначає, що витрати позивача ОСОБА_1 на продукти харчування та інші додаткові витрати для життя є беззаперечними, оскільки для власного існування та навчання, будь-яка людина повинна повноцінно харчуватися, купувати одяг та взуття, засоби гігієни та миючі засоби, а це потребує певних коштів.
Згідно з ч.1 ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст.182 цього Кодексу.
Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:  1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Установивши, що відповідачка ОСОБА_2 має на утриманні двох неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , враховуючи розмір її щомісячного доходу на теперішній час, суд дійшов вірного висновку про наявність у останньої можливості надавати матеріальну допомогу на утримання свого повнолітнього сина у розмірі 1/8 частки від її доходу щомісячно. 
При цьому, слід зазначити, що відповідачка ОСОБА_2 , за судовим рішенням, має право на стягнення аліментів на утриманні двох неповнолітніх синів ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а тому проживання з нею малолітніх дітей не є безумовною підставою для звільнення від сплати аліментів на утримання повнолітнього сина – позивача ОСОБА_1 , який теж потребує її допомоги
Доводи, викладені в апеляційні скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте, відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України, оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів учасниками справи діючим законодавством не передбачена. Судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини справи, перевірені письмові докази та надано їм належну оцінку.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, що брали участь у справі, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджуються письмовими доказами.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального законодавства, у зв`язку із чим апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду - залишенню без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу відповідачки ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Запєвалова Тетяна Володимирівна, - залишити без задоволення.
Рішення Криворізького районного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повне судове рішення складено 21 лютого 2024 року.

Головуючий: 

Судді: