ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/2131/24 Справа № 175/1063/23 	  	   Суддя у 1-й інстанції -  Озерянська Ж.М. Суддя у 2-й інстанції - Новікова  Г. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2024 року                         Дніпровський апеляційний суд в складі колегії:
головуючого судді : Новікової Г.В. 
суддів: Гапонова А.В., Никифоряка Л.П.
за участю секретаря Драгомерецької А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада2023 року та додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада2023 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» про скасування наказу,зобов`язання вчинити дії та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

08 березня 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з зазначеним позовом. Просив скасувати наказ Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №2/1-К від 01 лютого 2023 року, яким його поновлено на роботі шляхом прийняття на роботу з 27 березня 2014 року на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва; зобов`язати Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» видати наказ наступного змісту: «На виконання Рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року у справі №611/876/14-ц і Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року у справі №611/245/21 поновити ОСОБА_1 із 27 березня 2014 року на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська».
Рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада2023 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада2023 року стягнуто з ОСОБА_1  на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та витрати, пов`язані із надсиланням поштової кореспонденції у розмірі 158 грн.,а всього 10 158 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення та додаткове рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про задоволення його позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги судові рішення, якими зобов`язано відповідача оформити укладення з ним трудового договору із 12 березня 2014 року, тобто з моменту фактичного допуску його до роботи, а не з 27 березня про нібито прийняття на роботу, як зазначено у спірному наказі. Оскаржуваним наказом всупереч судовим рішенням його поновлено на роботі шляхом прийняття на роботу з 27.03.2014 року, тому необхідно видати наказ про поновлення його на роботі з 27.03.2014 року. При стягнення з нього витрат на правову допомогу вважає, що суд першої інстанції не навів мотивів та не обговорив питання зменшення суми витрат.
У відзиві на апеляційну скаргу представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, а апеляційну скаргу без задоволення.
В судове засідання,проведене в режимі відеоконференції, з`явився представник Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» -адвокат Гіль Є.В.. Плис О.Б. в судове засідання не з`явився,про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином,про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення повістки та довідка про направлення електронного повідомлення.   
Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
    Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 367 ЦПК України за наявними в ній  доказами в межах доводів та  вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга  підлягає частковому задоволенню з  таких підстав. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що  оскаржуваний наказ №2/1-К від 01 лютого 2023 року визнано таким, що втратив чинність згідно наказу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №72-К від 04 липня 2023 року та зазначеним наказом внесено зміни до вже існуючого наказу № 192/1-К зі зміною слів «Прийняти на роботу» на «Поновити на роботі».
Такий висновок відповідає вставленим обставинам та нормам матеріального і процесуального права. 
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено частково: поновлено ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська»; скасовано акт від 11 квітня 2014 року проведення спеціального розслідування нещасного випадку з тяжкими наслідками, що стався 27 березня 2014 року на Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська», складений комісією Територіального управління Державної служби гірничного нагляду та промислової безпеки у Харківській області; зобов`язано відповідачів Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська», Головне управління Держпраці у Харківській області виконати вимоги «Порядку проведення розслідування та ведення обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві», щодо нещасного випадку з тяжкими наслідками, що стався 27 березня 2014 року на Сільськогосподарському товаристві з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська», де постраждалим є  ОСОБА_1 ; стягнуто із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» на користь ОСОБА_1  заробітну плату за час вимушеного прогулу із 27 березня 2014 рокупо 18 жовтня 2017 року у розмірі 135812,96 грн, 32360,27 грн - суму індексації, 79581,39 грн - компенсації втрати частки доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати, 20000,00 грн - відшкодування моральної шкоди, а всього: 267754,62 грн; допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення виплати заробітної плати за один місяць;
вирішено питання щодо розподілу судових витрат; у задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Додатковим рішенням Близнюківського районного суду Харківської області від 12 грудня 2017 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового судового рішення задоволено; ухвалено додаткове рішення у справі, яким абзац другий резолютивної частини рішення викладено у такій редакції: «Поновити ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» з 27 березня 2014 року».
Постановою Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2018 року рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року залишено без змін.
Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Харківської області від 24 січня 2018 року залишено без змін.
Ухвалою Близнюківського районного суду Харківської області від 28 березня 2018 року  роз`яснено рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 з додатковим рішенням від 12 грудня 2017 року у цивільній справі №611/876/14-ц про те,   що на виконання зазначеного рішення Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірма Барвінківська в частині поновлення позивача  ОСОБА_1  на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою  відповідальністю Агрофірма Барвінківська з 27 березня 2014 року має бути виданий наказ (розпорядження) та на його підставі внесено відповідний запис у трудову книжку  ОСОБА_1 ; Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма Барвінківська не має підстав скасовувати, визнавати недійсним тощо інші записи у трудовій книжці ОСОБА_1 які воно у неї не вносило.
Згідно копії наказу СТОВ АФ «Барвінківська» №192/1-К від 01 липня 2020 року, виданого на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20.11.2017 року у справі №611/876/14-ц, ОСОБА_1  прийнято на роботу з 27.03.2014 року на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва (а.с. 11 т.1).
     Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року позов  ОСОБА_1  задоволено частково. Скасовано наказ СТОВ Агрофірма «Барвінківська» №192/1-К від 01 липня 2020 року про прийняття ОСОБА_1    на роботу з 27 березня 2014 року на посаду тракториста-машиніста СТОВ Агрофірма «Барвінківська». Зобов`язано СТОВ «Барвінківська» на виконання рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року видати наказ про поновлення ОСОБА_1   на посаді тракториста-машиніста СТОВ Агрофірма «Барвінківська» з 27 березня 2014 року. Стягнуто з СТОВ Агрофірма «Барвінківська» на користь ОСОБА_1 3000 грн моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено. У задоволенні зустрічного позову СТОВ Агрофірма «Барвінківська» відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витра (а.с. 9-12 т.2).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року залишено без змін (а.с. 64-72 т.2).
Наказом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №2/1-К від 01 лютого 2023 року на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року та ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 28 березня 2018 року у справі №611/876/14-ц, а також рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року: « ОСОБА_1 поновлено на роботі шляхом прийняття його на роботу з 27 березня 2014 року на посаду тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська»»(а.с.28).
Постановою Верховного Суду від 10 травня 2023 року касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» задоволено частково. Постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 грудня 2022 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції (а.с. 135-146 т.2).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року апеляційну скаргу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма "Барвінківська" – задоволено частково; рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року – скасовано та ухвалено нове судове рішення; позовні вимоги  ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» про скасування наказу та зобов`язання вчинити певні дії, стягнення моральної шкоди – задоволено частково; наказ Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №192/1-К від 01.07.2020 року в частині прийому ОСОБА_1 на роботу – визнано неправомірним та зобов`язано Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» видати наказ про внесення змін у наказ Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №192/1-К від 01.07.2020 року, вказати про поновлення ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» з 27.03.2014 року; стягнуто із Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди 2000 грн.; у задоволенні позову ОСОБА_1 в іншій частині – відмовлено; у задоволенні зустрічного позову Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» до ОСОБА_1 про визнання дій по виконанню рішення суду незаконними та зобов`язання вчинити певні дії – відмовлено у повному обсязі.
Наказом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №72-к від 04 липня 2023 року на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року та ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 28 березня 2018 року у справі №611/876/14-ц, а також постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року: «визнано таким, що втратив чинність, наказ від 01 лютого 2023 року №2/1-К»(а.с.76).
Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.
Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України №5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі №1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.
Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.
Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною права на суд та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.
У розумінні практики Європейського суду частина 1 статті 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.
Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст. 6 Конвенції.
Відповідно до частини 1 статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту видачі наказу про поновлення працівника на роботі та фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків. При цьому працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.
Відповідне положення міститься у постанові Верховного Суду від 17 червня 2020 року у справі №521/1892/18.
Обгрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що оспорюваним наказом №2/1-К від 01 лютого 2023 року його поновлено на роботі шляхом прийняття на роботу з 27 березня 2014 року на посаді тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва замість поновлення, як зазначено в рішенні Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року у справі №611/876/14-ц та рішенні Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року у справі №611/245/21. 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції правильно виходив із того, що  оскаржуваний наказ №2/1-К від 01 лютого 2023 року визнано таким, що втратив чинність згідно наказу Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №72-К від 04 липня 2023 року та зазначеним наказом внесено зміни до вже існуючого наказу № 192/1-К зі зміною слів «Прийняти на роботу» на «Поновити на роботі».
Висновок суду підтверджується тим, що наказом СТОВ АФ «Барвінківська» №192/1-К від 01 липня 2020 року, виданого на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20.11.2017 у справі №611/876/14-ц, ОСОБА_1  прийнято на роботу з 27.03.2014 на посаду тракториста-машиніста сільськогосподарського виробництва. (а.с. 11 т.1).
     Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року скасовано наказ СТОВ Агрофірма «Барвінківська» №192/1-К від 01 липня 2020 року про прийняття ОСОБА_1    на роботу з 27 березня 2014 року на посаду тракториста-машиніста СТОВ Агрофірма «Барвінківська». Зобов`язано СТОВ «Барвінківська» на виконання рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року видати наказ про поновлення ОСОБА_1   на посаді тракториста-машиніста СТОВ Агрофірма «Барвінківська» з 27 березня 2014 року.
Наказом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №2/1-К від 01 лютого 2023 року на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року та ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 28 березня 2018 року у справі №611/876/14-ц, а також рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року: « ОСОБА_1 поновлено на роботі шляхом прийняття його на роботу з 27 березня 2014 року на посаду тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська»»(а.с.28).
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 03 серпня 2022 року скасовано та ухвалено нове судове рішення,яким наказ Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №192/1-К від 01.07.2020 року в частині прийому ОСОБА_1 на роботу визнано неправомірним та зобов`язано Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» видати наказ про внесення змін у наказ Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №192/1-К від 01.07.2020 року, вказати про поновлення ОСОБА_1 на посаді тракториста-машиніста Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» з 27.03.2014 року.
Наказом Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» №72-к від 04 липня 2023 року на підставі рішення Близнюківського районного суду Харківської області від 20 листопада 2017 року та ухвали Близнюківського районного суду Харківської області від 28 березня 2018 року у справі № 611/876/14-ц, а також постанови Дніпровського апеляційного суду від 04 липня 2023 року: « У наказі від 01.07.2020 року №192/1-К слова «прийняти на роботу» замінити словами «поновити на роботі» та визнано таким, що втратив чинність наказ від 01 лютого 2023 року №2/1-К»(а.с.76).
За таких обставин відсутній предмет спору та на виконання судових рішень відповідачем видано наказ №72-к від 04 липня 2023 року, яким поновлено на роботі позивача та оспорюваний наказ №2/1-К від 01 лютого 2023 року втратив чинність. Запис оспорюваного наказу в трудову книжку позивача відповідачем не вносився.
Таким чином суд першої інстанції, правильно встановивши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог про скасування наказу та відшкодуванні моральної шкоди, як похідної від основного позову.
Доводи апеляційної скарги  не спростовують правових висновків суду та не дають підстав для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, що привело або могло привести до неправильного вирішення справи.
Що стосується витрат на правничу допомогу, колегія суддів виходить із наступного. 
Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
 До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування (частина п`ята статті 135 ЦПК України).
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання 
відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Як зазначила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, при визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Частиною п`ятою статті 137 ЦПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, за клопотанням іншої сторони.
  ОСОБА_1 , оспорюючи додаткове рішення, посилався на те, що судом першої інстанції при визначенні розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають відшкодуванню, не враховано те, що справа не є складною, розмір витрат невиправдано завищений.
Стягуючи додатковим рішенням Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада2023 року  з ОСОБА_1  на користь Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю Агрофірма «Барвінківська» витрати на професійну правову допомогу в розмірі 10 000 грн. та витрати, пов`язані із надсиланням поштової кореспонденції у розмірі 158 грн.,а всього 10 158 грн., суд першої інстанції виходив із того, що відповідачем підтверджено понесення витрат на правову допомогу, тому вони підлягають стягненню з позивача на користь відповідача.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
   При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.  Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
   У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
   Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
   Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
   Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
   Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
   Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
 За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
  Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
   Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу заявником було надано договір про надання правничої допомоги №23/3 від 27 квітня 2023 року,укладений між Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Барвінківська» та Адвокатським об`єднанням «ПРЕЦЕДЕНТ» в особі представника адвоката Гіль Є.В.; ордер на надання правничої допомоги; додаток до договору про надання правової допомоги №23/3 від 27 квітня 2023 року,яким сторони погодили розмір фіксованої суми гонорару за надання правничої допомоги в суді першої інстанції в сумі 10 000 грн.;, квитанціями про направлення поштової кореспонденції, платіжною інструкцією від 03 листопада 2023 року, згідно якої Сільськогосподарським товариством з обмеженою відповідальністю Агрофірмою «Барвінківська» було сплачено на рахунок Адвокатського об`єднання «ПРЕЦЕДЕНТ» 10158 грн. 00 коп. за надані юридичні послуги згідно договору про надання правової допомоги №23/3 від 27 квітня 2023 року.
Згідно акту виконаних робіт від 02 листопада 2023 року адвокат здійснив наступні роботи: вивчення та правовий аналіз поданих клієнтом документів; розробка тактики захисту інтересів клієнта; підготовка, підписання та подання до суду відзиву на позовну заяву; підготовка, підписання та подання до суду клопотання про залишення позову без розгляду; підготовка, підписання та подання до суду заяви про участь у справі в режимі відео конференції; підготовка, підписання та подання до суду клопотання про долучення доказів; прибуття до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області для участі в режимі відео конференції 31 травня,10 серпня,13 вересня та 01 листопада 2023 року. 
В акті зазначено участь представника в режимі відеоконференції 31 травня,10 серпня,13 вересня та 01 листопада 2023 року. Проте 31.05.2023 року судове засідання тривало 30 хвилин. 10 серпня, та 13 вересня 2023 року судові засідання не проводилися згідно довідок. 01 листопада 2023 року судове засідання тривало біля 50 хвилин з ухваленням судового рішення.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
Отже, суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої ухвалене судове рішення, всі понесені нею витрати на професійну правничу допомогу, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та її адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, враховуючи такі критерії, як складність справи, витрачений адвокатом час, значення спору для сторони тощо.
З урахуванням встановлених обставин та того, що справа не представляє ніякої складності, виходячи із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), виконаних адвокатом робіт, часу, витраченого адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягу наданих адвокатом послуг та співмірності суми витрат зі складністю справи, відповідності цієї суми критеріям реальності, розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, розмір витрат на правову допомогу є завищеним.
Зазначений підхід до вирішення питання зменшення витрат на правничу допомогу знайшов своє відображення і в постановах Верховного Суду від 2 жовтня 2019 року (справа 
№815/1479/18), від 15 липня 2020 року (справа №640/10548/19), від 21 січня 2021 року (справа №280/2635/20).
Таким чином розмір витрат на професійну правничу допомогу, який підлягає відшкодуванню, слід зменшити та стягнути з відповідача на користь позивача  2 000 грн.  
Відповідно до статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
З урахуванням викладеного резолютивна частина додаткового рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині стягнутого розміру витрат на правничу допомогу з 10 000 грн. на 2 000 грн..
Керуючись ст. ст. 368, 376, 382,384 ЦПК України, апеляційний суд –
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 01 листопада2023 року залишити без змін.
     Додаткове рішення Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 13 листопада2023 року змінити в частині розміру витрат на правову допомогу з «10 000 грн.» на «2000 грн.» та загальну суму з «10 158 грн» на « 2158 грн.». 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: