ПОСТАНОВА 
Іменем України

16 листопада 2023 року                                                         м. Кропивницький

справа № 395/127/23
провадження № 22-ц/4809/1021/23 

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати  у цивільних справах:  Карпенка О. Л. (головуючий, суддя-доповідач), Мурашка С. І., Чельник О. І., 
за участю секретаря судового засідання Савченко Н. В., 
учасники справи:  
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області (суддя Забуранний Р. А.) від 11 травня 2023 року,
ВСТАНОВИВ:
1.Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2022 року ОСОБА_1 пред`явила позов до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування та поховання спадкодавця.
Позов обґрунтовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 - чоловік позивача та батько відповідача по справі.
Внаслідок смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
Спадщину прийняли спадкоємці за законом першої черги: позивачка та син померлого від першого шлюбу - ОСОБА_2 , який згідно з рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року у порядку спадкування став власником 1/6 частки вказаної квартири. 
Спільний син позивачки та ОСОБА_3 – ОСОБА_2 від спадщини відмовився на користь позивачки, тож позивачці належить 2/3 частки у спадщині.
Спадкодавець ОСОБА_3 протягом тривалого часу хворів, мав інвалідність, потребував матеріальної допомоги, догляду та моральної підтримки, які ОСОБА_2 йому ніколи не надавав, не цікавився станом здоров`я батька та не допомагав його лікувати, а після смерті батька не брав участі у витратах на його поховання та встановлення пам`ятника. 
Натомість витрати на лікування, які за період 2017 – 2020 років склали 22789,00 грн, та витрати на поховання спадкодавця в сумі 41960,00 грн, а всього 64749,00 грн, понесла позивачка.
Посилаючись на норми ст. 1232 ЦК України, позивачка просила суд стягнути з ОСОБА_2 на свою користь компенсацію 1/3 частки понесених нею витрат на лікування та поховання спадкодавця ОСОБА_3 , що становить 21583 грн та компенсувати їй понесені судові витрати в сумі 3123,30 грн (1073,60 грн – судовий збір, 2050 грн – витрати на професійну правничу допомогу).
2.Короткий зміст рішення суду
Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2023 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування витрат на лікування та поховання відмовлено.
Суд обґрунтував своє рішення тим, що витрати на проведення поминальних обідів одразу після поховань або на 9, 40 день чи 1 рік після смерті, а також встановлення пам`ятника не належать до витрат на поховання, відшкодовувати які спадкоємець зобов`язаний відповідно ст. 1232 ЦК України, тому стягненню з відповідача не підлягають.
Стосовно стверджуваних позивачем витрат на лікування спадкодавця, то суд визнав недоведеним придбання позивачем ліків за власні кошти та їх витрачання саме на лікування її чоловіка. 
Додатковим рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 22 червня 2023 року суд стягнув з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в розмірі 8000,00 грн.
3.Короткий зміст вимог і доводів апеляційної скарги 
Не погоджуючись з рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2023 року, позивач ОСОБА_1 оскаржила його до суду апеляційної інстанції, просила скасувати це рішення та ухвалити нове, яким задовольнити її вимоги до відповідача, стягнувши компенсацію витрат на лікування та поховання спадкодавця в сумі 21583,00 грн.
Крім того, вона просила стягнути з відповідача компенсацію сплаченого нею судового збору та витрат на професійну правничу допомогу у зв`язку із розглядом справи в суді першої інстанції в сумі 3123,30 грн, а також судові витрати у зв`язку із переглядом справи в суді апеляційної інстанції в сумі 1610,41 грн.
Рішення суду оскаржується позивачем ОСОБА_1 через те, що вона вважає його незаконним та необґрунтованим, таким що не ґрунтується на засадах верховенства права.
Зокрема, вона не погоджується з наданою судом оцінкою доказів, які вона надала на підтвердження обставин, якими обґрунтувала свою вимогу про стягнення часткової компенсації витрат на лікування спадкодавця.
Рішення суду в частині відмови в стягненні компенсації частини витрат на поховання спадкодавця взагалі суперечить нормам матеріального права. Докази витрат на поховання та їх розміру не спростовані відповідачем. 
4.Короткий зміст відзиву на апеляційну скаргу
Від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Майнард Наталії Олександрівни до суду апеляційної інстанції надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому висловлена незгода з доводами та вимогами апелянта. Відповідач вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно з`ясував обставини справи, ухвалив законне і обґрунтоване рішення.
Він зазначив, що з дитинства, після розлучення його батьків, проживав зі своєю матір`ю, а його батько проживав окремо і мав іншу сім`ю, ніякої дороги своєму сину не надавав. Вони з батьком не спілкувалися. Відповідачу нічого не було відомо ні про стан здоров`я батька, ні про його смерть. Свої права на спадщину після смерті батька він захистив у суді.
Разом з апеляційною скаргою позивачка подала до суду нові докази, договір від 19 січня 2020 № 14/1 про організацію та проведення поховання, проти чого заперечує відповідач.
5.Короткий зміст пояснень учасників справи, висловлених у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції
Апелянт ОСОБА_1 повідомлена судовою повісткою – повідомленням про розгляд справи о 10:00 16 листопада 2023 року у приміщенні Кропивницького апеляційного суду, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення № 060054687220 згідно з яким судову повістку їй вручено 31 жовтня 2023 року (а. с. 230, 235).
12 листопада 2023 року ОСОБА_1 надіслала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність (а. с. 237).
Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦПК України, неявка учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Крім того, оскільки суд не визнавав обов`язковою явку у судове засідання апелянта, вона має право не з`явитися.
Відповідач ОСОБА_2 також особисто до суду у призначений час не з`явився, а його представник – адвокат Майнард Наталія Олександрівна від його імені у судовому засіданні не визнала апеляційну скаргу, яку подав позивач, та підтримала заперечення щодо неї, викладені у відзиві на апеляційну скаргу. Додатково вона також пояснила, що згідно з проведеною на замовлення ОСОБА_2 оцінкою вартість квартири спадкодавця становить 798699,00 грн. 
6.Суд першої інстанції встановив такі неоспорювані обставини справи: 
ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік ОСОБА_1 та батько ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть актовий запис №75 від 21 січня 2020 року (а. с. 5).
Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, на підставі преюдиційного рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року у справі № 705/4346/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, яке набрало законної сили 27 січня 2023 року, встановлено, що після смерті ОСОБА_3 відкрилась спадщина на частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . Спадщину, після смерті ОСОБА_3 прийняла його дружина ОСОБА_1 (спадкоємиця за законом першої черги), а їх спільний син - ОСОБА_4 (спадкоємець за законом першої черги) відповідно до ч. 2 ст. 1274 ЦК України відмовився від спадщини на користь спадкоємця ОСОБА_1 (а. с. 6 – 7).
Цим же рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 27 грудня 2022 року у справі № 705/4346/21 за сином спадкодавця ОСОБА_3 від першого шлюбу - ОСОБА_2 (спадкоємцем за законом першої черги) визнано в порядку спадкування право власності на 1/6 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 . 
7.Апеляційний суд додатково встановив такі обставини:
Поховання померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 здійснила його дружина ОСОБА_1 витративши, згідно з наданих нею письмових доказів (а.с. 9, 10, 12, 13), 32960 грн, зокрема: 
1)згідно з товарним чеком від 19 січня 2020 року нею придбано обрядові товари: покривало, свічки, хустки та рушники на суму 3360,00 грн (а. с. 9);
2)згідно з видатковою накладною від 19 січня 2019 року (суду очевидно, що в зазначені року цього документа допущена помилка) ОСОБА_1 придбала в «Похоронному домі» товарів та послуг на суму 9800,00 грн: домовину, постіль, хрест, табличку, похоронний костюм, доставлення в морг, копання ями послуги катафалк тощо (а. с. 10);
3)згідно з накладною від 12 вересня 2022 року № 0209 ОСОБА_1 придбала у ФОП ОСОБА_5 пам`ятник з граніту комплект (намогильні споруди) на суму 15100,00 (а.с. 12);
4)згідно з накладною від 07 листопада 2022 року № 0216 ОСОБА_1 придбала у ФОП ОСОБА_5 послуги з встановлення пам`ятника та впорядкування місця поховання на суму 4700,00 грн (а. с. 13). 
Згідно з листом відділу обслуговування громадян № 4 (сервісний центр) Управління обслуговування громадян головного управління Пенсійного фонду України в Черкаській області від 15 листопада 2023 року № 2300-0207-7/76018 за зверненням ОСОБА_1 їй виплачено 31 січня 2020 року допомогу на поховання ОСОБА_3 , який перебував на обліку в Головному управлінні як одержувач пенсії за віком, у розмірі 5199,28 грн (а. с. 239). 
8.Позиція апеляційного суду щодо апеляційної скарги
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до частин 1, 2, 4 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
    При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Переглянувши справу в межах доводів та вимог апеляційної скаргиза наявними у ній доказами та додатково витребуваним судом доказом – інформацією органу Пенсійного фонду України про виплату допомоги на поховання, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не повною мірою відповідає зазначеним нормам закону, а томувимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню частково.
9.Мотиви ухваленого апеляційним судом рішення
9.1.Норми права та акти законодавства, які підлягають застосуванню
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України).
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України).
Цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки (ч. 1 ст. 11 ЦК України).
  Спадкоємці зобов`язані відшкодувати розумні витрати, які були зроблені одним із них або іншою особою на утримання, догляд, лікування та поховання спадкодавця (ч. 1 ст. 1232 ЦК України).
Витрати на утримання, догляд, лікування спадкодавця можуть бути стягнені не більш як за три роки до його смерті (ч. 2 ст. 1232 ЦК України).
Статтею 2 Закону України «Про поховання та похоронну справу» (далі – Закон № 1102-ІV) передбачено, зокрема:
поховання померлого - комплекс заходів та обрядових дій, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом або урни з прахом у могилу або колумбарну нішу, облаштування та утримання місця поховання відповідно до звичаїв та традицій, що не суперечить законодавству;
предмети ритуальної належності - вироби, що є атрибутами поховання та облаштування могили (колумбарної ніші);
намогильні споруди - пам`ятні споруди, що встановлюються на могилах та увічнюють пам`ять про померлих.
Поховання померлого покладається на виконавця волевиявлення померлого. Якщо у волевиявленні померлого немає вказівки на виконання волевиявлення чи в разі відмови виконавця від виконання волевиявлення померлого поховання померлого здійснюється чоловіком (дружиною), батьками (усиновителями), дітьми, сестрою, братом, дідом або бабою, онуком (правнуком), іншою особою, яка зобов`язалася поховати померлого (ч. 1 ст. 11 Закону № 1102-ІV).
Право особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на встановлення намогильних споруд у межах могили передбачено положеннями ст. 25 Закону № 1102-ІV.
Нормативно-правові акти в галузі поховання складаються, зокрема, з необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання померлих і ритуального обслуговування населення (ч. 2 ст. 5 Закону № 1102-ІV).
Центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері житлово-комунального господарства, в межах своєї компетенції затверджує необхідний мінімальний перелік вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення (п. 2 ч. 2 ст. 8, ч. 7 ст. 12 Закону № 1102-ІV). 
Ритуальні послуги надаються за плату згідно з цінами, що діють на момент оформлення договору-замовлення про їх надання (п. 5 Необхідного мінімального переліку вимог щодо порядку організації поховання і ритуального обслуговування населення, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу від 19 листопада 2003 року № 193, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 за № 1112/9711).
До Необхідного мінімального переліку окремих видів ритуальних послуг, затвердженого наказом Держжитлокомунгоспу від 19 листопада 2003 року № 193, зареєстрованого у Міністерстві юстиції України 08 вересня 2004 за № 1111/9710, належить, зокрема: копання могили (викопування могили ручним або механізованим способом, опускання труни з тілом померлого в могилу, закопування могили, формування намогильного насипу та одноразове прибирання території біля могили); монтаж та демонтаж намогильної споруди при організації підпоховання в існуючу могилу.
Відповідно до роз`яснень наданих Пленуму Верховного Суду України у п. 24 постанови від 27 березня 1996 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (з наступними змінами) витрати на виготовлення пам`ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам`ятників і огорож в даній місцевості.
    Крім того, згідно з ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у разі смерті пенсіонера особам, які здійснили його поховання, виплачується допомога на поховання пенсіонера в розмірі двомісячної пенсії, яку отримував пенсіонер на момент смерті.
9.2.Щодо суті спору та оцінка доводів апеляційної скарги / Оцінка аргументів учасників справи та висновків суду першої інстанції
У справі, яка переглядається в апеляційному порядку, позивач ОСОБА_1 , як один з двох спадкоємців. що прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , та яка здійснила поховання спадкодавця, на підставі ч. 1 ст. 1232 ЦК України пред`явила вимогу до іншого спадкоємця ОСОБА_2 про компенсацію 1/3 частки зроблених нею витрат на лікування та поховання спадкодавця.
Реалізація передбаченого п. 4 ч. 3 ст. 2 та ст. 12 ЦПК України принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 та ч. 3 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Отже, у процесуальному та матеріальному законодавстві передбачено обов`язок доказування, який слід розуміти як закріплену міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, зі збирання та надання до суду доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах. Цей склад фактів визначається нормою права, що регулює спірні правовідносини.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Згідно з положеннями ст. 78 ЦПК України про допустимість доказів суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У ч. 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо вимоги позивача про компенсацію частини зроблених ним витрат на лікування спадкодавця, то суд першої інстанції обґрунтовано визнав недоведеним позивачем здійснення таких витрат.
Так на підтвердження цієї вимоги позивач надав суду письмові докази:
1)копію довідки МСЕК сер. МСЕ № 029010 від 13 травня 199 року згідно з якою ОСОБА_3 встановлено третю групу інвалідності безстроково (а. с. 8);
2)лист Уманського некомерційного підприємства «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 17 січня 2023 року № 41 згідно з яким ОСОБА_3 знаходився на диспансерному облік у сімейного лікаря з 1999 року по 2020 рік, двічі, з 22 по 27 липня 2017 року та з 29 липня по 03 серпня 2018 року, проходив стаціонарне лікування, йому рекомендовано лікування медичними препаратами: ОСОБА_6 , Тіоцетам, ОСОБА_7 (а. с. 15);
3)фіскальні чеки датовані травнем 2018 року – липнем 2019 року (а. с. 16 – 22);
4)видрук з програмного комплексу АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів за трьома особовими рахунками, без зазначення їх власників (а. с. 25 – 47). 
Таким чином, з листа Уманського некомерційного підприємства «Уманський міський центр первинної медико-санітарної допомоги» від 17 січня 2023 року № 41 відомо, що ОСОБА_3 тривалий час знаходився на диспансерному облік у сімейного лікаря. Йому були встановлені діагнози та рекомендоване лікування конкретними медичними препаратами: ОСОБА_6 , Тіоцетам, ОСОБА_7 .
Натомість надані позивачем до суду фіскальні чеки не містять інформацію про придбання саме цих призначених для лікування ОСОБА_3 медичних препаратів: ОСОБА_6 , Тіоцетам, ОСОБА_7 .
У цих фіскальних чеках є інформація про те, що придбавалися інші медичні препарати: Цефтріаксон. Новокаїн, Супрастін, Сенаде, Поліцетам, Пірацетам, Кавентон тощо, але доказів того, що такі препарати призначалтся для ОСОБА_3 у справі відсутні.
Деякі з фіскальних чеків за плином часу взагалі втратили чіткість зображення, а тому інформація про придбані товари та ціни є недоступною для звичайного сприйняття. На деяких фіскальних чекає взагалі відсутня інформація про придбані товари, а лише вказано «Аптека», магазин « ІНФОРМАЦІЯ_2 » тощо та суми коштів. 
Виписка з особового рахунку АТ КБ «ПриватБанк» не містить інформації про власника рахунку, а також придбанні ним товари, що не дає можливості встановити, що саме позивач за власні кошти придбавала необхідні ліки для лікування свого чоловіка. 
Суд першої інстанції правильно оцінив надані позивачем докази та обґрунтовано виснував, що вони не підтверджують здійснення позивачем витрат на лікування саме спадкодавця.
Крім того, з матеріалів справи відомо, що ОСОБА_3 був пенсіонером і отримував пенсію, а тому він міг самостійно сплачувати за призначене йому лікування. Протилежне позивачем не стверджувалося і не доводилося.
Місцевий суд обґрунтовано вказав, що позивач не надав доказів того, що лікування ОСОБА_3 здійснювалося саме її коштом, а тому правильно відмовив у задоволенні вимоги в частині компенсації таких витрат, оскільки згідно з ч. 1 ст. 1232 ЦК України відшкодуванню підлягають лише ті витрати, які здійснила особа, яка надавала спадкодавцю утримання чи лікування, особисто.
Щодо вимоги позивача про компенсацію частини зроблених ним витрат на поховання спадкодавця.
Суд першої інстанції не визнав неналежними, недопустимими, недостатніми чи недостовірними докази, які надав позивач на підтвердження понесених ним витрат на поховання спадкодавця.
Підстав для переоцінки цих доказів суд апеляційної інстанції не вбачає.
Проте місцевий суд відмовив у задоволенні вимог позивача про відшкодування витрат на поховання у зв`язку із тим, що витрати на поминальний обід, виготовлення та встановлення пам`ятника померлому (намогильна споруда) згідно з нормами Закону № 1102-ІV не входять до комплексу необхідних заходів з поховання тіла померлого, а тому не підлягають відшкодуванню згідно з ч. 1 ст. 1232 ЦК України. 
З таким висновком суду повністю погодитися не можна так, як він частково суперечить нормам законодавства, на яке послався суд.
Норма ч. 1 ст. 1232 ЦК України містить особливість при покладенні на спадкоємців обов`язку щодо покриття витрат на поховання спадкодавця, а саме: такі витрати повинні бути розумними, що стосується їхнього розміру та необхідності здійснення.
Передбачене ч. 1 ст. 2132 ЦК поняття «розумні витрати» є оціночним і має визначатися в кожному випадку окремо в залежності від обставин справи. 
Виходячи з наведених у ст. 2 Закону № 1102-ІV термінів «поховання померлого», «предмети ритуальної належності» та «намогильні споруди», а також враховуючи передбачене ст. 25 цього Закону право особи, яка взяла на себе зобов`язання поховати померлого, на встановлення намогильних споруд у межах могили, можна зробити висновок, що до витрат на поховання померлого відносяться не лише ті, які здійснюються з моменту смерті людини до поміщення труни з тілом у могилу або колумбарну нішу, а й витрати на облаштування місця поховання, зокрема встановлення намогильної споруди для увічнення пам`яті про померлого, яка за законом та звичаями і традиціями поховання є предметом ритуальної належності.
Отже, суд першої інстанції безпідставно відмовив у відшкодуванні частини підтверджених наданими позивачем доказами здійснених ним витрат на встановлення пам`ятної споруди на могилі ОСОБА_3 на суму 19800,00 грн (15100,00 грн – вартість безпосередньо комплекту споруди, 4700,00 грн – його встановлення на могилі).
Крім того, суд першої інстанції невмотивовано проігнорував докази понесених позивачем витрат на поховання ОСОБА_3 з моменту його смерті до поміщення труни з тілом у могилу на суму 13160,00 грн (3360 + 9800), зокрема на перевезення тіла померлого, копання могили, придбання костюма для поховання, домовини, покривала, хреста тощо (а. с. 9. 10). 
Щодо витрат на поминальний обід, то суд першої інстанції правильно вказав, що його проведення не є частиною поховання в розумінні Закону № 1102-ІV, а тому такі витрати позивача на суму 10800,00 грн (а. с. 11), не належать до витрат на поховання, відшкодувати які зобов`язані спадкоємці відповідно до ст. 1232 ЦК України, що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині стягнення частини цих витрат. 
Аналогічна позиція висловлена у постановах Верховного Суду від 19 березня 2018 р. у справі № 554/1793/15-ц, від 29 червня 2019 року № 379/885/18, від 30 жовтня 2019 року № 484/1407/17.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в задоволенні позову в частині відшкодування частини витрат позивача на влаштування поминального обіду за померлим спадкодавцем, але безпідставно відмовив у компенсації частини витрат на саме поховання та влаштування могли з намогильною спорудою.
Доведені позивачем його витрати на поховання спадкодавця становлять 32960 грн (19800 + 13160 = 32960).
Добросовісність та розумність позивача при здійснені визнаних апеляційним судом витрат на поховання спадкодавця сумнівів не викликає.
При цьому апеляційний суд встановив, що позивач отримав передбачену ст. 53 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» допомогу на поховання пенсіонера в розмірі 5199,28 грн.
У справі, що переглядається, судом встановлено, що сторони по справі є єдиними спадкоємцями померлого ОСОБА_3 , які прийняли спадщину. При цьому частка позивача у спадщині становить 2/3, а частка відповідача – 1/3.
Оскільки позивач витратив на поховання спадкодавця ОСОБА_3 32960,00 грн, але отримав 5199,28 грн допомоги на поховання, то фактичні його витрати становлять: 32960,00 – 5199,28 = 27760,72 грн.  
Відповідно до ч. 1 ст. 1232 ЦК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація частини здійснених позивачем витрат на поховання спадкодавця пропорційно розміру частки відповідача у спадщині, а саме: 27760,72 / 3 = 9253,57 грн.
При цьому суд бере до уваги, що згідно наданого представником відповідача у судовому засіданні для огляду звіту про оцінку квартири, половину якої успадкували сторони по справі, її оціночна вартість становить 798699,00 грн, а тому вартість 1/6 у цьому майні, яка належить відповідачу, становить 133166,53 грн, що є достатнім для покриття відповідної частки витрат на поховання спадкодавця. 
10.Загальний висновок суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 374, ч. 1 ст. 376 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (ч. 1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України).
Доводи апелянта ОСОБА_1 про недоліки оскаржуваного рішення суду першої інстанції частково знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду справи.
Суд першої інстанції не дотримався загальних вимог процесуального права, не перевірив належним чином доводів сторін, неповно встановив обставини справи, невірно визначив відповідні до них правовідносини, неправильно застосував норми матеріального права в частині відшкодування витрат на поховання спадкодавця, а тому оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню у відповідній частині з ухваленням нового судового рішення.
11.Про судові витрати
   Одним із принципів цивільного судочинства, закріплених у п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України, є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Згідно з ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.
За правилами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Відповідно до частин 1 – 3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У цій справі судові витрати позивача, на користь якого частково ухвалено рішення, складаються з витрат по сплаті судового збору за подання до суду позовної заяви та апеляційної скарги: за подання до суду позовної заяви позивач сплатив 1073,60 грн (а. с. 1); за подання апеляційної скарги - 1610,41 грн (а. с. 181). 
Крім того, в позовній заяві позивач просив стягнути на свою користь витрати на професійну правничу допомогу, розмір яких становить 2050,00 грн, що підтверджено наданими ним доказами: договір про надання правничої допомоги від 13 січня 2023 року № 5, укладений між ОСОБА_1 і адвокатом Бурлакою В. І., згідно з п. 1.1, 2.2 та п. 4 якого адвокат зобов`язався надати клієнту правничу допомогу у цивільній справі про відшкодування витрат на лікування спадкодавця, а натомість клієнт - сплатити адвокату гонорар (а. с. 48); акт виконаних робіт від 08 лютого 2023 року згідно з яким адвокат надав клієнту консультацію на суму 250,00 грн, здійснив збір документів для оформлення позовної заяви – 500,00 грн, вивчив відповідну судову практику - 300,00 грн, склав позовну заяву – 1800,00 грн, а всього на суму 2050,00 грн (а.с. 49); акт приймання – передачі послуг за договором № 5 (а. с. 50); квитанцію від 08 лютого 2023 року про сплату ОСОБА_1 гонорару адвокату Бурлакі В. І. на суму 2050,00 грн (а. с. 51).
Заяв про неспівмірність витрат позивача на допомогу адвоката до суду від відповідача не надходило.
Враховуючи, що апеляційний суд частково задовольняє вимоги позивача, у розмірі 43% від ціни позову (9253,57 х 100 / 21583 = 43%), то судові витрати розподіляються між сторонами пропорційно. 
З відповідача на користь позивача підлягає стягненню компенсація судових витрат: 
за сплачений судовий збір у суді першої інстанції: 1073,60  / 100 х 43 = 461,65 грн,
за сплачений судовий збір у суді апеляційної інстанції: 1610,41 / 100 х 43 = 692,48 грн.
за професійну правничу допомогу у суді першої інстанції: 2050 / 100 х 43 = 881,50 грн.
Відповідач також поніс судові витрати на професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, що підтверджується наданими ним до місцевого суду письмовими доказами: договором про надання правничої допомоги від 27 лютого 2023 року № б/н, укладений між ОСОБА_2 і адвокатом Майнард Н. О., згідно з п. 1.1, 4.1 – 4.7 якого адвокат зобов`язався надати клієнту правничу допомогу, а натомість клієнт - сплатити адвокату гонорар відповідно до додатку № 1 в сумі 8000,00 грн та понесені адвокатом витрати (а. с. 157 - 158); розрахункову довідку згідно з якою клієнт сплатив адвокату фіксовану суму гонорару 8000,00 грн (а. с. 159).
Заяв про неспівмірність цих витрат відповідача до суду від позивача не надходило.
Тож, за професійну правничу допомогу у суді першої інстанції, яку адвокат надав відповідачу, суд присуджує часткову компенсацію: 8000 / 100 х 57 = 4560,00 грн.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 376, 382 - 384ЦПК України, суд 
ПОСТАНОВИВ:
Вимоги апеляційної скарги ОСОБА_1 задовольнити частково. 
Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 11 травня 2023 року в частині відмови в задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 про відшкодування витрат на поховання спадкодавця скасувати і ухвалити щодо цього нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) відшкодування витрат на поховання спадкодавця ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 9253,57 грн. 
В решті рішення місцевого суду залишити без змін.
  Здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції: 
стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію судового збору, сплаченого за подання до суду позовної заяви, в сумі 461,65 грн та компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 881,50 грн;
стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) компенсацію витрат на професійну правничу допомогу в сумі 4560,00 грн.
В порядку розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) компенсацію судового збору, сплаченого за подання до суду апеляційної скарги, в сумі 692,48 грн.
  Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 
Повний текст цієї постанови складено 10 січня 2024 року.
Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 3 ст. 394 ЦПК України.
Головуючий (підпис) О. Л. Карпенко
Судді: (підпис) С. І. Мурашко
(підпис) О. І. Чельник
Згідно з оригіналом. Роздруковано з АСДС.
Суддя Кропивницького
апеляційного суду Олександр КАРПЕНКО
12.01.2023