ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
Іменем України
19 лютого 2024 року
м.Харків
справа № 639/7675/21
провадження № 22-ц/818/431/24
Харківський апеляційний суд у складі:
Головуючого: Маміної О.В.,
суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 
відповідачі - Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС», 
треті особи: ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
розглянувши у порядку ст. 369 ЦПК України в м. Харкові без повідомлення учасників справи цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС», треті особи: ПАТ «НАСК «ОРАНТА», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, -
за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року, постановлене суддею Труханович В.В.,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2021 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 в якому просив, стягнути з відповідача, Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" на користь позивача 16 692 гривень страхового відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілої та 150 228 гривень страхового відшкодування витрат, у зв`язку із втратою годувальника, та 20 000 гривень витрат на професійну правничу допомогу.
Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 16 жовтня 2023 року позовну заяву ОСОБА_1  задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , суму завданої моральної шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 16 692,00 грн. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь ОСОБА_1 , яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , суму страхового відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника в розмірі 150 228,00 грн.  Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» 10 000,00 грн. витрат на правову допомогу. Стягнуто з Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» судовий збір в сумі 908,00 грн. 
В апеляційній скарзі Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; зазначає, що судом першої інстанції не було взято до уваги, що проаналізувавши отримані від представника позивача документи надіслані в досудовому порядку, АТ «СК «АРКС» було встановлено, що наданих документів недостатньо для прийняття рішення у справі, оскільки не було надано обумовлені ст. 35 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника. Вважає, що на час звернення до суду позивач, не виконав дій визначених Законом для здійснення свого права, а відповідно не має правових підстав на отримання страхового відшкодування. Також зазначив, що у страховика відсутні документи, які підтверджують вину та настання цивільно-правової відповідальності водія забезпеченого ТЗ «BMW3201», р.н. НОМЕР_2 у вчиненні ДТП, а отже відсутні правові підстави для настання цивільно-правової відповідальності. Крім того, відшкодування здійснюється щомісячними платежами, і закон передбачає право страховика а не обов`язок здійснити виплати одноразово. Наголошує, що оскільки смерть настала від двох джерел підвищеної небезпеки то відповідальність повинні нести дві страхові компанії. 
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що потерпіла, яка загинула внаслідок ДТП за участі застрахованого транспортного засобу, є матір`ю позивача. Тому він має право на отримання страхового відшкодування у відповідності до вимог Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», яке підлягає стягненню з відповідача.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судовим розглядом встановлено, що 14 жовтня 2019 року відбулась дорожньо-транспортна пригода, в якій водій ОСОБА_4 , керуючи автомобілем марки «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_6 , з подальшим наїздом на неї автомобілем марки «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_3 .

Від отриманих травм ОСОБА_6 померла на місці.

З висновку експерта № 08-40/153/2020 вбачається, що смерть ОСОБА_6 настала внаслідок комплексу внутрішніх тілесних ушкоджень, який утворився від послідовних наїздів двох транспортних засобів. Об`єктивних судово-медичних даних, які б дозволити розмежувати всі тілесні ушкодження, виявлені на трупі ОСОБА_6 , як такі, що утворилися саме внаслідок наїзду автомобілю «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , та другого автомобілю «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , комісією експертів не встановлено (т. 1, а. с. 22-34).

За фактом дорожньо-транспортної пригоди розпочато досудове розслідування (т. 1, а. с. 14).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «GEELY MAPLE», державний номер НОМЕР_1 , на час дорожньо-транспортної пригоди 14 жовтня 2019 року застрахована Публічним акціонерним товариством «НАСК «Оранта» за полісом № АО6260729 (т. 1 а. с. 202).

Цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «BMW 320і», державний номер НОМЕР_2 , на час дорожньо-транспортної пригоди 14 жовтня 2019 року застрахована Акціонерним товариством «Страхова компанія «АРКС» за полісом № АМ8588924 (т.1, а. с. 50).

03 квітня 2020 року представник ОСОБА_5 та ОСОБА_2 повідомив Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» про дорожньо-транспортну пригоду (т. 1, а. с. 11) та подав заяву на виплату страхового відшкодування, пов`язаного з моральною шкодою та страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника. (т.1, а. с. 12-13, том 1).

14 травня 2020 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» надало відповідь, з якої вбачається, що для здійснення виплати необхідно надати документи щодо родинного зв`язку та перебування на утриманні померлої, а також щодо обставин дорожньо-транспортної пригоди (т.1, а. с. 46).

29 липня 2020 року на адресу страхової компанії направлено лист-відповідь Управління патрульної поліції у Львівській області від 08 травня 2020 року, довідку про дорожньо-транспортну пригоду, а 05 жовтня 2020 року - копію витягу з ЄРДР та копію висновку експерта стосовно ОСОБА_6 (т.1, а. с. 121-122, 124, 125, 126).

14 травня 2021 року Акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» надало відповідь, з якої вбачається, що за відсутності у страховика документів та інформації про набрання рішенням суду у кримінальній справі, в якій розглядається дорожньо-транспортна пригода, законної сили, строк для прийняття рішення за подією ще не настав (т. 1, а. с. 135-136).

Матеріали справи свідчать про те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 народився ОСОБА_2 , батьками якого є: батько - ОСОБА_5 , мати ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_3 (т.1 а.с.43).

На час смерті ОСОБА_6 була матір`ю трьох синів: ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_2 (т. 1, а. с. 41-43).

Як вбачається з позовної заяви, позивач ОСОБА_5 звернувся до суду в інтересах свого неповнолітнього сина ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (т. 1 а.с. 1-9).

Згідно копії свідоцтва про смерть серія НОМЕР_4 (актовий запис № 771), виданого Новобаварським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 22 червня 2022, ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (т. 1 а.с. 216).

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 22 липня 2022 року № 194 «Про надання дітям статусу дитини - сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування» надано статус дитини-сироти ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ( т. 2 а.с. 45-46).
Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 21 вересня 2022 року № 275 «Про встановлення опіки, піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, призначення фізичних осіб їх опікунами, піклувальниками, звільнення фізичних осіб від обов?язків опікуна, піклувальника» встановлено піклування над неповнолітнім ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та призначено ОСОБА_1 піклувальником неповнолітнього ОСОБА_2 (т. 2 а.с. 47-48).
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу, при русі транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).
Статтею 1187 ЦК України передбачено об`єктивну (безвинну) цивільно-правову відповідальність володільця джерела підвищеної небезпеки за шкоду, яка завдана внаслідок його експлуатації третій особі.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц, у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Згідно зі статтею 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У відповідності до положень ст. 22, 27 цього Закону, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.
Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).
Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
За змістом ст. ст. 35, 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Відповідне рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний прийняти протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування.
Підстави відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) визначені ст. 37 вказаного Закону, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
Матеріали справи свідчать про те, що АТ "СК "АРКС" листом від 14.05.2021 року повідомив, що не може прийняти рішення про виплату страхового відшкодування за відсутності інформації про набрання законної сили рішення суду за подією ДТП (а.с.40 зворот).
У відзиві на позовну заяву АТ "СК "АРКС" зазначило, що підстави для виплати відшкодування відсутні, оскільки не надано документів перебування позивача на утриманні померлої, не надано документів, з яких вбачається встановлення вини особи у ДТП.
Разом з тим згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 Цивільного кодексу України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 Цивільного кодексу України, пункт 1 частини другої статті 1167 Цивільного кодексу України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено Цивільним кодексом України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.
При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 Цивільного кодексу України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти собі шкоду. 
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки.
Такі правові висновки викладені Верховним Судом у постановах від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18).
З матеріалів справи убачається, що смерть ОСОБА_6 була заподіяна джерелом підвищеної небезпеки, а тому відсутність вироку суду відносно особи, яка керувала транспортним засобом, не звільняє страховика від обов`язку відшкодувати шкоду.
Оскільки відповідачем не доведено, що смерть потерпілого настала внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, наявні підстави для стягнення зі страхової компанії страхового відшкодування на користь позивача.
Вказане узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постанові від 03 червня 2020 року (справа № 345/3335/17).
Наявність або відсутність у діях заподіювача шкоди складу кримінального правопорушення не є підставою для відмови або затримки у відшкодуванні шкоди, завданої внаслідок смерті потерпілого.
Доводи апелянта про те, що до ухвалення вироку суду, який набрав законної сили, вимоги позивача є передчасними, - спростовуються вимогами закону.
Щодо доводів стосовно причини смерті ОСОБА_6 судова колегія зазначає наступне.
В наданих документах складених на місці ДТП та в подальшому оформлених у кримінальній справі, встановлено, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_6 померла на місці через отримані травми. Наявність в крові етилового спирту не спростовує факту смерті, спричиненої внаслідок взаємодії двох джерел підвищеної небезпеки. 
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення позову, - відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи; оскільки дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинула ОСОБА_6 (мати позивача), трапилась за участю вищевказаного автомобіля, який є забезпеченим транспортним засобом, згідно з полісом страхового-відшкодування, то позивач має право на відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, як син, в розмірі, передбаченому пунктом 27.3 статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Щодо незгоди апелянта із розміром страхового відшкодування судова колегія зазначає наступне.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 ЦК України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
Подібні за змістом правові висновки викладені, зокрема, у постановах Верховного Суду від 17 липня 2019 року у справі № 556/1514/16-ц (провадження № 61-26405св18) та від 21 квітня 2022 року у справі № 447/2222/20 (провадження № 61-19906св21).
Особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю ОСОБА_6 є її діти - ОСОБА_2 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 .
ОСОБА_7 звернувся до суду з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі  16 540, 00 грн. та ОСОБА_8 з позовною заявою про стягнення страхового відшкодування моральної шкоди у розмірі 16 540, 00 грн.
На день настання страхового випадку відповідно до ЗУ « Про державний бюджет України на 2019 рік» мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 4173,00 грн.

Виходячи з розміру суми страхового відшкодування моральної шкоди, передбаченого законом (4173,00*12 = 50 076,00), кількості осіб, які мають на нього право (троє), та заявлених позивачем позовних вимог (16 692,00 грн), судом правомірно та обґрунтовано задоволено вимогу позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди в розмірі 16692,00 грн..
Стосовно вимог про стягнення відшкодування витрат у зв`язку із втратою годувальника.
Так, відповідно до положень п. 27.2 ст. 27 Закону, Страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Статтею 1200 Цивільного кодексу України (далі- ЦК України) у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Станом на день смерті матері ОСОБА_6 позивач був неповнолітнім, отже, згідно з ч. 1 ст. 1200 ЦК України мав право на одержання утримання від загиблої ОСОБА_6 , і тому має право на відшкодування шкоди, заподіяної її смертю. 
Відповідно до полісу № АМ8588924 водія ОСОБА_3 ліміт відповідальності Акціонерного товариства "Страхова компанія "АРКС" за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю потерпілих становить 200 000,00 грн. 

Так, мінімально гарантований розмір страхового відшкодування пов`язаного із втратою годувальника становить 150 228,00 грн. (4 173,00 грн. *36).

Даних про наявність інших осіб, які мають право на отримання такого виду страхового відшкодування матеріали справи не містять.
Тому висновок суду про доведеність позовних вимог в цій частині відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Посилання апелянта на відсутність доказів розміру отриманої позивачем пенсії по втраті годувальника не впливають на висновки суду.
Відповідно ч.3 ст. 1200 ЦК України особам, які втратили годувальника, шкода відшкодовується в повному обсязі без урахування пенсії, призначеної їм внаслідок втрати годувальника, та інших доходів.
Таким чином, отримання пенсії позивачем не позбавляє його права одержати належну йому частину страхового відшкодування.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» - залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Харкова від 16 жовтня 2023 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і, в силу п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України, оскарженню не підлягає.
Головуючий:                                                         О.В. Маміна

Судді:                                                                Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова