Постанова 
Іменем України
 
15 січня 2024 року      
                                                 
м. Київ 
 
провадження № 22-ц/824/3924/2024
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого судді - Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач), 
суддів: Желепи О. В., Немировської О. В.,
 
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
 
на рішення Шевченківського районного суду м. Києва 
 
від 14 липня 2023 року 
 
в складі судді Мальцева Д. О.
 
у цивільній справі №761/10236/21 Шевченківського районного суду                  м. Києва
 
за позовом Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал"
 
до ОСОБА_1 
 
про стягнення заборгованості з оплати житлово-комунальних послуги
 
                                       У С Т А Н О В И В: 
 
216 березня 2021 року позивач - Приватне акціонерне товариство "Київводоканал" (далі - ПрАТ "АК "Київводоканал", Товариство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що між ним та ОСОБА_1 01.10.2015 укладено договір про надання за адресою: АДРЕСА_1 , послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення гарячої та холодної води (з використанням внутрішньобудинкових систем), але останній умови договору не виконує та не сплачує за такі послуги, просив стягнути з відповідача заборгованість за спожиті у період з 01.10.2015 по 31.01.2021 послуги з централізованого водопостачання та водовідведення в сумі                   5 927,86 грн і розмір внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку у сумі 44,30 грн, що разом становить 5 972,16 грн.
 
Також, позивач, посилаючись на те, що ОСОБА_1 належним чином не виконує зобов'язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, просив на підставі ст. 625 ЦК України стягнути з відповідача за прострочення виконання грошового зобов'язання 3% річних в розмірі 359 грн та інфляційні втрати у розмірі 869,66 грн.
 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року в задоволенні позову відмовлено в повному обсязі.
 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору. 
 
Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відсутність укладеного між сторонами договору про надання послуг з централізованого водпостачання та водовідведення, оскільки не взяв до уваги поданий разом з позовною заявою укладений між сторонами договір від 01.10.2015 про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення ( з використанням внутрішньобудинкових систем) за адресою: АДРЕСА_1 , який погоджений та підписаний сторонами.
 
Суд першої інстанції також дійшов помилкового висновку, що у ОСОБА_1 відсутній обов`язок з оплати послуг з централізованого водопостачання та водовідведення з тих підстав, що він не є власником квартири, до якої надаються такі послуги.
 
Судом не враховано, що відповідач з 1989 року і по теперішній час зареєстрований в квартирі, тобто є користувачем послуг з централізованого водопостачання та водовідведення, а відтак є споживачем таких послуг.
 
Суд першої інстанції не взяв до уваги наявні у справі докази, які підтверджують факт надання відповідачу послуг з водопостачання та водовідведення, а також наявність в останнього боргу з оплати цих послуг, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем наявності заборгованості.
 
За наведених обставин просив скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14.07.2023 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
 
Позивач, належним чином повідомлений про розгляд його апеляційної скарги на рішення суду від 14.07.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, що підтверджується зворотним поштовим повідомленням (а. с. 58).
 
Відповідач повідомлений про розгляд апеляційної скарги позивача на рішення суду від 14.07.2023 в порядку письмового провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України (а. с. 59-60).
 
За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що обов`язок з оплати житлово-комунальних послуг повинен нести власник квартири, тоді як матеріали справи не містять відомостей, що ОСОБА_1 є власником квартири.
Також, відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутній Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення, який би був підписаний відповідачем, та з того, що позивачем не доведено суми заборгованості за весь період, що зазначений в довідці про розмір заборгованості, а сам по собі розрахунок заборгованості, складений позивачем, не є доказом наявності заборгованості.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає їх неправильними, з наступних підстав.
Статтею 19 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" (далі - Закон) визначено, що виконавцем послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використання внутрішньобудинкових систем) для об'єктів усіх форм власності є суб'єкт господарювання, що провадить господарську діяльність з централізованого водопостачання та водовідведення.
Згідно пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
З матеріалів справи вбачається, що місце проживання відповідача ОСОБА_1 з 05.05.1989 і по теперішній час зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 24). 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач в обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 01.10.2015 між Публічним акціонерним товариством "Акціонерна компанія "Київводоканал", який в подальшому перейменовано у Приватне акціонерне товариство "Акціонерна компанія "Київводоканал" та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньоубудинкових мереж) (далі - Договір) за адресою: АДРЕСА_1 .
 
До позовної заяви долучено копію вищевказаного Договору, з якого  вбачається, що останній підписаний обома сторонами (а. с. 6-9).
 
Отже, наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що між сторонами укладено договір про надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) до квартири АДРЕСА_2 .
 
Водночас, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, не дослідив письмовий доказ, який підтверджує наявність між сторонами договірних відносин щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення і як наслідок дійшов помилкового висновку про недоведеність позивачем порушення його прав відповідачем.
Таким чином, колегія суддів вважає, що знайшли своє підтвердження доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позовних вимог з тих підстав, що між сторонами не укладено окремого договору про надання комунальних послуг, який особисто підписаний відповідачем.
Колегія суддів також вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо помилковості висновку суду про стягнення заборгованості за комунальні послуги можливе лише з власника квартири, з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.
 
Частиною 1 статті 543 ЦК України передбачено, що у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
 
Дані норми закону регулюють відносини, що виникають при пасивній солідарності (множинності осіб на стороні боржника).
 
Згідно частини 4 вищевказаної статті, виконання солідарного обов`язку у повному обсязі одним із боржників припиняє обов`язок решти солідарних боржників перед кредитором.
 
Отже, після виконання солідарного зобов`язання незалежно від того, виконане воно всіма боржниками або одним із них, воно повністю припиняється. Натомість виникає нове зобов`язання між боржником, який виконав зобов`язання, й іншими боржниками, яке визначено положеннями ст. 544 ЦК України.
 
Аналіз наведених положень закону вказує на те, що позивач має право вимагати виконання обов`язку щодо сплати житлово-комунальних послуг як від власника квартири, так і від будь-якої іншої особи, яка зареєстрована або проживає у цій квартирі. При цьому, позивач має право вимагати виконати обов`язок зі сплати житлово-комунальних послуг разом від всіх осіб, які зареєстровані в квартирі, або від однієї особи.
Як вже вказувалося вище, місце проживання ОСОБА_1 з 05.05.1989 і по теперішній час зареєстровано за адресою: АДРЕСА_1 .
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що позивачем правомірно пред'явлено позов до ОСОБА_1 . 
 
За вказаних обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд першої істанції неповно з'ясував обставини справи та неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував норми матеріального права, які підлягають застосуваню у даних правовідносинах, внаслідок чого дійшов помилкового висновку про відмову в задоволенні позову з тих підстав, що позов пред`явлено не до власника квартири та з тих підстав, що між сторонами відсутній окремо укладений договір на надання комунальних послуг.
 
Оскільки суд першої інстанції неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права, то в силу ст. 376 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.
 
Вирішуючи спір, колегія суддів виходить з наступного.
 
Як вже неодноразово зазначалося вище, ОСОБА_1 з 05.05.1989 і по теперішній час зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , до якої ПрАТ "АК "Київводоканал" надає послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішьобудинкових систем).
 
Відповідно до пункту 1.1. Договору про надання послуг з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньоубудинкових мереж), укладеного між сторонами, ПрАТ "АК "Київводоканал" зобов'язується надавати відпровідачу відповідної якості послуги з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення холодної та гарячої води (з використанням внутрішньобудинкових систем), а відповіда зобов'язується своєчасно оплачувати надані послуги за встановленими тарифами у строки і на умовах, що передбачені договором.
 
В пункті 3.1. Договору визначено, що розрахунковим періодом є календарний місяць. За цим договором застосовується щомісячна система оплати послуг. Платежі вносяться споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим.
 
Положеннями статті 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" та ч. 1 ст. 68 ЖК Української РСР, що кореспондуються з підпунктом 1 пункту 30 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України №630 від 21.07.2005, встановлено обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
 
Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону України "Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання", витрати оператора зовнішніх мереж на обслуговування та заміну вузлів комерційного обліку (їх складових частин) відшкодовуються споживачами відповідної комунальної послуги, а також власниками (співвласниками) приміщень, обладнаних індивідуальними системами опалення та/або гарячого водопостачання у такій будівлі, шляхом сплати виконавцю комунальної послуги внесків на обслуговування та заміну вузла комерційного обліку.
 
Розмір внесків за обслуговування вузлів комерційного обліку визначається окремо для кожної будівлі із розрахунку на один рік, для складової витрат на повірку ділиться на строк міжповірочного інтервалу.
 
Розмір внеску за обслуговування вузлів комерційного обліку був встановлений розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30.09.2019 №1716 для відповідного будинку в розмірі 8,86 грн щоквартально.
 
Отже, особа, яка є споживачем послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, зобов`язана сплачувати надані їй такі послуги вчасно.
 
В матеріалах справи відсутні докази, що ПрАТ "АК "Київводоканал" в спірний період неналежним чином виконував свої обов`язки щодо надання послуг з централізованого водопостачання та водовідведення. 
 
Разом з тим, з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 свої обов`язки щодо оплати отриманих послуг з централізованого водопостачання та цетралізованого водовідведення виконував неналежним чином.
Так, згідно довідки від 23.02.2021 №2003/8/8/02-21 у ОСОБА_1 станом на 31.01.2021 обліковується заборгованість перед ПрАТ «АК «Київводоканал» по О/Р НОМЕР_2 за адресою: АДРЕСА_1 , у сумі 5 972,16 грн, з яких: 5 927,86 грн - заборгованість за послуги з централізованого постачання холодної води та послуги з водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем);                 44,30 грн - внесок на обслуговування вузла комерційного обліку (а. с. 10). Такі ж відомості щодо наявності у ОСОБА_1 заборгованості перед ПрАТ «АК «Київводоканал» зазначено і в розрахунку заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення за період з жовтня 2015 року по січень 2021 року.
При цьому, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що надані позивачем довідка про розмір заборгованості та розрахунок заборгованості у відповідності до вимог ст. 77 ЦПК України є належними доказами на підтвердження позовних вимог, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування. До того ж, на цих доказах міститься підпис уповноваженої особи, який скріплений печаткою ПрАТ "Київводоканал".
Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за період з жовтня 2015 року по січень 2021 року в сумі              5 972,86 грн.
Також, матеріали справи не містять доказів, що у вказаний спірний період                ОСОБА_1 за адресою:  АДРЕСА_1 ,не надавалися послуги з централізованого водопостачання та водовідведення, як і не містять матеріали справи доказів того, що такі послуги надавалися неналежної якості.
За наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про порушене право позивача, а відтак і обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого водопостачання та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем).
 
Колегія суддів також приходить до висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, з огляду на наступне.
                                      
Загальновідомим є той факт, що з 12.03.2020 на всій території України було запроваджено карантин, на період дії якого Законом України "Про внесення змін до деяких законоадчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" (530-ІХ від 17.03.2020), згідно якого, на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов'язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється: нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.
 
При цьому, норми матеріального права вирізняють штрафні санкції, до складу яких належить неустойка (штраф, пеня) та компенсаційні втрати, до складу яких належить інфляційні витрати та 3% річних.
 
В постанові Верховного Суду в постанові від 30.01.2019 у справі №922/175/18 формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних та інфляційні втрати не є неустойкою у розумінні ст. 549 цього Кодексу.
 
Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" заборонено нараховувати та стягувати саме неустойку (штраф, пеню), при цьому жодної заборони нараховувати та стягувати компенсаційні втрати вказаним Законом не передбачено.
 
Отже, положення ст. 549 ЦК України (штраф, пеня) та ст. 625 ЦК України (3% річних, інфляційні втрати) є різними засвоєю правовою природною.
 
У даній справі, що переглядається, позивачем до ОСОБА_1 пред`явлені позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, у зв`язку з простроченням виконання обов'язку зі сплати за отримані житлово-комунальні послуги.
 
Отже, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних втрат, нарахованих згідно вимог ч. 2 ст. 625 ЦК України, ґрунтуються на вимогах закону.
 
З матеріалів справи вбачається, що внаслідок не виконання               ОСОБА_1 свого обов'язку з оплати житлово-комунальних послуг, виникла заборгованість за спожиті у період з жовтня 2014 року по січень 2021 року послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 5 972 грн 16 коп.
 
Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Згідно розрахунку 3% річних та інфляційних втрат, наданих позивачем, 3% річних становить 349 грн, а інфляційні втрати - 869,66 грн. 
 
Таким чином, з наведеного слідує, що у зв`язку з простроченням оплати спожитих житлово-комунальних послуг, ОСОБА_1 зобов`язаний сплатити на користь ПрАТ «АК «Київводоканал» 3% річних у розмірі               349 грн та інфляційні втрати у розмірі 869,66 грн.
 
За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню.
За приписами ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції ухвалює нове судове рішення, то відповідно змінює розподіл судових витрат.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Оскільки колегія суддів ухвалила нове судове рішення про задоволення позову в поновму обсязі, то з ОСОБА_1 на користь ПрАТ "АК "Київводоканал" підлягає стягненню судовий збір в сумі 5 675 грн.
 
Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.
 
Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.
 
За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.
 
На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України,               
 
                                  П О С ТА Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Акціонерна компанія "Київводоканал" - задовольнити.
 
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 14 липня 2023 року - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» заборгованість з оплати послуг централізованого водопостачання та водовідведення, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, у розмірі             7 190 (сім тисяч двісті сто дев'яносто) грн 82 коп. 
 
Стягнути з ОСОБА_1  на користь Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» витрати на сплату судового збору в сумі 5 675 (п'ять тисяч шістсот сімдесят п'ять) грн 00 коп.
 
Реквізити сторін:
 
Стягувач - Приватне акціонерне товариство «Акціонерна компанія «Київводоканал»; місцезнаходження: 01015, м. Київ, вул. Лейпцизька, 1-А; код ЄДРПОУ 03327664.
 
Боржник - ОСОБА_1 ; ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3                 ст. 389 ЦПК України.
Головуючий                                                                       О. Ф. Мазурик
 
Судді                                                                                    О. В. Желепа
 
                                                                                              О. В. Немировська