ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2024 року
м. Хмельницький

Справа № 677/73/22
Провадження № 22-ц/4820/101/24

Хмельницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: П`єнти І.В. (суддя-доповідач), Корніюк А.П., Талалай О.І., 
секретар судового засідання Цугель А.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області,  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Красилівська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_3 ,  ОСОБА_4 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року (суддя Гладій Л.М.).
Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд

в с т а н о в и в:
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Красилівська державна нотаріальна контора, про встановлення додаткового строку для подачі заяви про прийняття спадщини.
В обґрунтування позову зазначала, що в липні 2021 року їй стало відомо про те, що ОСОБА_5 , уродженець та житель с. Радісне Красилівського району Хмельницької області, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , заповів їй 04 червня 2008 року належну йому земельну ділянку. 
На звернення позивачки 27.07.2021 приватним нотаріусом Хмельницького районного нотаріального округу Грибчиком А.М. надано дублікат заповіту, який має силу оригіналу, зареєстрований в реєстрі під № 592, згідно якого ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , заповів ОСОБА_1 земельну ділянку, площею 1,94 га, належну йому на підставі державного акту про право власності на землю серії ІІІ-ХМ Л005043, виданий 26.06.2001 Щиборівською сільською радою Красилівського району Хмельницької області.
З Інформаційної довідки із Спадкового реєстру їй стало відомо про те, що Красилівською державною нотаріальною конторою 27 жовтня 2020 року було заведено спадкову справу № 66643338 після смерті ОСОБА_5 та видано два свідоцтва про право на спадщину. Дані спадкоємців, яким видано свідоцтва про право на спадщину їй не відомі.
24.11.2021 позивачка звернулась до державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори Тиховської В.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 1,94 га, яка розташована на території Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.
Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 24.11.2021 №1457/02-31 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказану земельну ділянку у зв?язку із пропуском шестимісячного строку для прийняття спадщини.
Вказувала, що вона не є родичкою спадкодавця ОСОБА_5 , разом із спадкодавцем не проживала, не є спадкоємцем ОСОБА_5 по закону, про існування заповіту її повідомлено не було. Заповіт станом на сьогоднішній день чинний, ніким не оскаржувався, рішення суду про недійсність або скасування заповіту не має.
З урахуванням вищевикладеного, просила суд визначити їй додатковий строк на подання заяви на прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 тривалістю в три місяці.
Ухвалою Красилівського районного суду Хмельницької області від 01 серпня 2022 року залучено до участі в справі в якості співвідповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 .
Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року позов задоволено. Визначено ОСОБА_1  додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті  ОСОБА_5 , який помер  ІНФОРМАЦІЯ_3 , тривалістю три місяці з дня вступу рішення суду в законну силу. 
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій просять рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому, посилаються на порушення судом норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи. 
Вказують, що судом першої інстанції неповно досліджено обставини щодо вжиття нотаріусом заходів про повідомлення спадкоємця ОСОБА_1 про відкриття спадщини після смерті ОСОБА_5 . Так, судом першої інстанції зобов`язано нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори Тиховську В.В. з`явитися у судове засідання для надання особистих пояснень, однак нотаріус не з`явилась для дачі пояснень, судом заходів процесуального примусу відносно нотаріуса вжито не було, повторний виклик не здійснювався.
Крім того, зазначають, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не врахував правової позиції, викладеної у постанові Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі №717/1796/16-ц та дійшов помилкового висновку про встановлення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Учасники справи в судове засідання не з`явились, про день, місце і час слухання справи повідомлені у відповідності до вимог цивільного процесуального законодавства.
В силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 .
За матеріалами спадкової справи, до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 звернулись ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . 
Згідно з заповітом від 04 червня 2008 року,  ОСОБА_5  заповів належну йому земельну ділянку ОСОБА_1 . Інформація про повідомлення нотаріусом Арсенюк Ж.О. про наявність заповіту ОСОБА_5 на її користь або відкриття спадщини після смерті останнього відсутня.
З Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), а саме 16 липня 2021 року, ОСОБА_1 дізналася про те, що щодо майна померлого ОСОБА_5 заведена спадкова справа, а також про наявність заповіту, який є чинним.
27 липня 2021 року на звернення ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Хмельницького нотаріального округу Грибчика А.М., останній видано дублікат заповіту, який має силу оригіналу, зареєстрований в реєстрі № 592.
24 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини за заповітом.
Постановою державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори Тиховської В.В. від 24.11.2021 ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, площею 1,94 га, яка розташована на території Щиборівської сільської ради Хмельницького району Хмельницької області, у зв`язку із пропуском, встановленого законодавством, шестимісячного строку.
Дані обставини підтверджуються матеріалами справи.
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що причини пропуску позивачкою строку для подання нотаріусу заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 є поважними, оскільки пов`язані з об`єктивними труднощами (необізнаність про існування заповіту на її ім`я) для вчинення цих дій, що позбавляє можливості такого спадкоємця вчасно, в межах шестимісячного строку, і в необхідному обсязі вживати дії з прийняття спадщини після її відкриття. 
З таким висновком суду першої інстанції погоджується і апеляційний суд.
Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
За правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Відповідно до статті 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.
Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.
За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.
Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.
У постанові від 28 березня 2022 року в справі № 750/2158/21 (провадження № 61-753св22) Верховний Суд зазначив, що поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.
Відповідно до статті 63 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі.
Необхідність вчинення нотаріусом дій для повідомлення спадкоємця про відкриття спадщини, здійснення виклику спадкоємця за заповітом, у тому числі шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі узгоджується із правовим висновком Верховного Суду України, викладеними в постанові від 06 вересня 2017 року в справі № 6-496цс17.
У справі, яка переглядається, установлено, що позивачка у липні 2021 року дізналась про наявність заповіту, складеного на її користь, тобто після спливу строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_5 , і вказані обставини не спростовані відповідачами.
Установивши, що встановлений законом строк для подання заяви про прийняття спадщини ОСОБА_1 , яка є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_5 , пропустила з поважних об`єктивних причин, пов`язаних з необізнаністю про існування заповіту на її ім`я, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про визначення їй додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.
При цьому слід зазначити. що воля спадкодавця на випадок його смерті, викладена у формі заповіту, підлягає обов`язковій реалізації, оскільки свобода та реалізація положень заповіту після відкриття спадщини мають фундаментальне значення у спадкових правовідносинах.
Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності особи із існуванням заповіту вказано також у постановах Верховного Суду: від 17 березня 2021 року у справі № 308/4272/19 (провадження № 61-17072св20), від 15 квітня 2021 року в справі № 591/1271/18 (провадження № 61-195св21), від 26 липня 2021 року в справі 405/7058/19 (провадження № 61-18000св20), від 21 жовтня 2021 року в справі 643/13260/19 (провадження № 61-9552св21).
Посилання заявника як на підставу апеляційного оскарження на необхідність врахування правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №717/1796/16, не заслуговують на увагу, оскільки обставини у даній справі є відмінними від обставин у справі, зазначеній скаржником. 
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги в тій частині, що державний нотаріус, явка якого до суду була визнана обов`язковою, не з`являвся в судове засідання, не надав особистих пояснень щодо вжиття чи не вжиття ним заходів про повідомлення ОСОБА_1 про наявність заповіту, таким чином судом допущено неповне з`ясування усіх обставин справи. Оскільки неявка належно повідомленого учасника справи – третьої особи державного нотаріуса Красилівської державної нотаріальної контори Тиховської В.В. не перешкоджала суду першої інстанції розгляду справи по суті. Крім того, з метою з`ясування обставин, на які посилаються скаржники, останні не були позбавлені можливості в суді першої інстанції скористатись своїми процесуальними правами та заявити відповідне клопотання про витребування вказаної інформації від нотаріуса, однак відповідачі вказаним правом не скористались. 
Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Інші доводи апеляційної скарги не містять посилання на докази, які б спростовували висновки суду і впливали на їх законність.
З огляду на викладене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено відповідно до норм матеріального права, з додержанням норм процесуального права і підстав для його скасування у межах доводів апеляційної скарги немає.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 12 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 15 січня 2024 року.

Суддя-доповідач                                                І.В. П`єнта

Судді:                                                                А.П. Корніюк

       О.І. Талалай