ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 лютого 2024 року	Львів	Справа № 140/9512/23 пров. № А/857/18707/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                                  Онишкевича Т.В., 
суддів                                                                      Іщук Л.П., Судової-Хомюк Н.М., 

розглянувши в порядку письмового провадження у м. Львові апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті про визнання протиправною та скасування постанови,
          
суддя у І інстанції                                                            Димарчук Т.М.,
час ухвалення рішення                                                  не зазначено,
місце ухвалення рішення                                                  м. Луцьк,
дата складення повного тексту рішення                              05 вересня 2023 року,

                                                         ВСТАНОВИВ:

У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом, у якому просив визнати протиправною та скасування постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті (далі – Відділ) №350887 від 27 лютого 2023 року про застосування до нього адміністративно-господарського штрафу у розмірі 34000 грн.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 140/9512/23, ухваленим за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін, позов було задоволено. При цьому суд першої інстанції виходив із того, що дозвіл АН №005609 на міжнародні регулярні перевезення між Україною та Республікою Польща безпідставно не був врахований посадовими особами відповідача. Відхилення водієм ОСОБА_2 від схеми руху автобуса чи розкладу руху транспортним засобом (що мало місце в даному випадку) не є підставою для анулювання (чи неврахування) наявного дозволу на міжнародні регулярні перевезення. 
У апеляційній скарзі Відділ просив скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 ..
На обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та зроблені з порушенням вимог матеріального права.
Наполягає на тому, що відхилення від визначеного маршруту, вказаного у дозволі іноземної країни, спричиняє недійсність такого дозволу для цього перевезення.
Відповідно до дозволу перевезення пасажирів мало здійснюватись за маршрутом «Запоріжжя - Ченстохова» через і з зупинками в населених пунктах Дніпро, Камянське, Кременчук, Київ, Житомир, Звягель (нова назва), Рівне, Луцьк. Володимир, Замость, Жешув, Краків, Катовіце, Глівіце. 
Міста Черкаси, Умань, Вінниця не є обумовленими зупинками, крім того, не є обумовленими зупинки також на території Польщі – у містах Хелм, Люблін, Варшава, Лодзь, Конін, Познань.
Відхилення від умов, визначених дозволом, означає автоматичну втрату його значення для конкретно виконуваної поїздки, а відтак його відсутність. Перевізник отримує дозвіл під чітко визначений маршрут і тільки у випадку виконання його умов такий дозвіл буде вважатися наявним. Невиконання умов дозволу є невиконанням статті 53 Закону України «Про автомобільний транспорт» та трактується як відсутність такого дозволу, що є підставою для застосування до перевізника штрафних санкцій за статтею 60 цього Закону.
Фото автобуса з місця перевірки підтверджує те, що перевізник без жодних на те правових підстав самостійно визначив пункти зупинки у м. Черкаси, Умань, Вінниця, Хелм, ОСОБА_3 , Варшава, Лодзь, Конін, Познань та не тільки самовільно додав зупинки, а й значно змінив їх. Фактично перевізник рухався за маршрутом із зупинками і м. Черкаси, м. Умань, м. Вінниця, при цьому оминувши м. Київ, додав 6 непередбачених дозволом зупинок на території Польщі. 
Перевізник ОСОБА_1 узгодив маршрут з перевізником ОСОБА_4 , який не виконував у день перевірки, оскільки зазначений маршрут не проходить через місто Черкаси, Вінницю і ряд міст Польщі, які фігурують на трафареті автобуса, що підтверджується затвердженою схемою міжнародного маршруту та розкладом руху. 
У відзиві на апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 підтримав доводи, викладені у оскаржуваному судовому рішенні, заперечив обґрунтованість апеляційних вимог та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу – без задоволення. 
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України справа розглядається у порядку письмового провадження.
Переглянувши судове рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального та процесуального права, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи із такого.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, посадовими особами Відділу державного нагляду (контролю) у Черкаській  області Державної служби України з безпеки на транспорті 12 січня 2023 року було проведено рейдову перевірку додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом. 
Під час перевірки було перевірено транспортний засіб VAN HOOL Т-917 ASTRON, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який належить ОСОБА_1 згідно із свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 .
За результатами перевірки складено акт додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень і вантажів автомобільним транспортом №338971 від 23 січні 2023 року, у якому було зроблено висновок про встановлення порушення вимог статті 53 Закону України “Про автомобільний транспорт”, а саме виконання резидентом України міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених вказаною статтею, з огляду на відсутність у водія дозволу на міжнародні перевезення пасажирів через місто Черкаси. 
Відтак, відповідачем було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №350887 від 27 лютого 2023 року, якою до ОСОБА_1 на підставі абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” за порушення законодавства про автомобільний транспорт застосовано адміністративно-господарський штраф у розмірі 34000 грн. 
ОСОБА_1 не погодився із таким рішенням Відділу та звернулася до адміністративного суду із позовом, що розглядається.
При наданні правової оцінки правильності вирішення судом першої інстанції цього публічно-правового спору оскаржуваним рішенням та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Відповідно до частини 1 статті 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 2 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з приписами частини 3 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 2 Закону України «Про автомобільний транспорт» (далі – Закон №2344-ІІІ) законодавство про автомобільний транспорт складається із цього Закону, законів України «Про транспорт», «Про дорожній рух», чинних міжнародних договорів та інших нормативно-правових актів у сфері автомобільних перевезень.
Згідно із приписами статті 1 вказаного Закону: 
автомобільний перевізник - фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами;
водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення встановленого зразка.
Організація міжнародних перевезень пасажирів і вантажів регламентована приписами статті 53 Закону №2344-ІІІ, якими встановлено таке.
Організацію міжнародних перевезень пасажирів і вантажів здійснюють перевізники відповідно до міжнародних договорів України з питань міжнародних автомобільних перевезень.
До міжнародних перевезень пасажирів та небезпечних вантажів допускаються резиденти України, які мають досвід роботи на внутрішніх перевезеннях на договірних умовах не менше ніж три роки.
При виконанні міжнародних перевезень вантажів резиденти України повинні мати:
дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
дозвіл щодо узгодження умов та режимів перевезення в разі перевищення вагових або габаритних обмежень чи документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових (габаритних) обмежень над визначеними законодавством становить менше п`яти відсотків;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
сертифікат відповідності транспортного засобу щодо безпеки руху та екологічної безпеки вимогам країн, територією яких буде здійснюватися перевезення, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України;
документи на вантаж.
При виконанні міжнародних перевезень пасажирів резиденти України повинні мати:
дозволи іноземних країн, по території яких буде здійснюватися перевезення;
свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу;
список пасажирів (при нерегулярних та маятникових перевезеннях);
білетно-облікову документацію;
схему маршруту.
Як свідчать матеріали справи, відповідач притягнув позивача до відповідальності за виконання міжнародних перевезень пасажирів без документів, визначених статтею 53 Закону України «Про автомобільний транспорт», а саме без дозволу на міжнародні регулярні перевезення пасажирів.
Згідно із приписами абзацу 6 частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ виконання резидентами та/або нерезидентами України міжнародних перевезень пасажирів чи вантажів без документів, визначених статтею 53 цього Закону тягне за собою штраф у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
На підставі аналізу матеріалів справи та позицій сторін, викладених у заявах по суті справи, апеляційний суд дійшов переконання, що на стадії апеляційного перегляду суть публічно-правового спору, що розглядається, зводиться до перевірки висновку суду першої інстанції про те, що ОСОБА_1 безпідставно був притягнутий до відповідальності оспорюваною постановою відповідача, оскільки у водія ОСОБА_2 був наявний дозвіл на міжнародні перевезення пасажирів, який безпідставно не був врахований посадовими особами відповідача, а відхилення водієм ОСОБА_2 від схеми руху автобуса не є підставою для анулювання (чи неврахування) такого дозволу. 
При цьому ОСОБА_1 фактично не оспорює права відповідача проводити перевірки дотримання законодавства про автомобільний транспорт та притягувати винних осіб до передбаченої Законом №2344-ІІІ відповідальності, а також процедуру накладення та розмір застосованої адміністративно-господарської санкції.
Як свідчать матеріали справи, у автомобільного перевізника ОСОБА_1 наявний дозвіл АН №005609 на міжнародні регулярні перевезення між Україною та Республікою Польща за маршрутом «Запоріжжя – Ченстохова», виданий 15 липня 2021 року та дійсний до 09 вересня 2026 року. 
Попри те, оскільки зазначене перевезення мало здійснюватись по території Польщі, то дозвіл НОМЕР_3 є дозволом України, а дозволом Польщі є «Wypis Nr-0004 z zezwolenia Nr-X-4364».
Процедуру оформлення і видачі дозволів на поїздку територією іноземних держав під час виконання перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні (далі - дозвіл), їх обміну та обліку встановлює Порядок оформлення і видачі дозволів на поїздку по територіях іноземних держав при виконанні перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом у міжнародному сполученні, їх обміну та обліку, затверджений наказом Міністерства транспорту України від 20 серпня 2004 № 757 (у редакції наказу від 19 квітня 2013 № 239), який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 31 серпня 2004 року за № 1075/9674 (далі – Порядок № 757).
Пунктом 1.3. Порядку № 757 передбачено, що перевезення пасажирів і вантажів автомобільним транспортом територією іноземних держав або транзитом через їхні території здійснюється автомобільними перевізниками згідно з вимогами міжнародних договорів України та на підставі належним чином оформлених відповідних дозволів, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України. 
Відповідно до статті 3 Угоди між Урядом України і Урядом Республіки Польщі про міжнародні автомобільні перевезення (ратифікованої Законом № 1977-ІІІ від 21 вересня 2000 року), перевізники однієї з Договірних Сторін можуть  здійснювати регулярні перевезення пасажирів автобусами між територіями обох сторін, а також транзитом через їх території, попередньо отримавши дозволи.
Термін "регулярні перевезення пасажирів" означає перевезення пасажирів за визначеними маршрутами, згідно з розкладом руху, на підставі узгоджених тарифів і пунктів зупинок.
Кожна з Договірних Сторін видає дозволи на ту частину перевезень, яка здійснюється по її території.
Статтею 12 вказаної Угоди передбачено що дозволи та інші документи, які необхідні  відповідно до положень цієї Угоди, а також внутрішнього законодавства, повинні знаходитися в транспортних засобах і пред`являтися на кожну вимогу контролюючих органів.
Рейдова перевірка проводилась державного нагляду (контролю) у Черкаській  області Державної служби України з безпеки на транспорті на ділянці дороги Н-16 39 км + 800 м (на виїзді із автовокзалу).
У відповідності до схеми міжнародного маршруту «Запоріжжя - Ченстохова», затвердженого ОСОБА_1 та перевізником ОСОБА_4 , такий маршрут не проходить через місто Черкаси, Вінницю і ряд міст Польщі, які фігурують на трафареті автобуса, а проходить через і з зупинками в населених пунктах Дніпро, Камянське, Кременчук, Київ, Житомир. Звягель (нова назва), Рівне, Луцьк, Володимир, Замость, Жешув, Краків, Катовіце, Глівіце. 
На переконання апеляційного суду, виявлене відповідачем у ході рейдової перевірки перевезення пасажирів транспортним засобом VAN HOOL Т-917 ASTRON, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_2 , який належить ОСОБА_1 , за маршрутом, відмінним від того, що був погоджений із перевізником ОСОБА_4 , свідчить про здійснення такого без наявності належно оформленого відповідного дозволу, що помилково не враховано судом першої інстанції. 
Приписами частини 1 статті 317 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 
1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи;
2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;
3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;
4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
На переконання апеляційного суду, при вирішенні публічно-правового спору, що розглядається, суд першої інстанції допустив невідповідність висновків, викладених у своєму рішенні, обставинам справи, що призвело до помилкового задоволення позову. Відтак, рішення суду першої інстанції слід скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
З урахуванням приписів частин 1 та 6 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції вважає, що підстав для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат немає. 

Керуючись статтями 241, 243, 308, 311, 317, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційний суд,

                                                ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу Відділу державного нагляду (контролю) у Волинській області Державної служби України з безпеки на транспорті задовольнити.

Скасувати рішення Волинського окружного адміністративного суду від 05 вересня 2023 року у справі № 140/9512/23 та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції лише у випадках, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. 

Головуючий суддя	 	Т. В. Онишкевич 	
судді	 	Л. П. Іщук 	
 	 	Н. М. Судова-Хомюк  	
Повне судове рішення складено 05.02.2024