ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/288/24 Справа № 211/2450/23 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ніколенко Д.М. Суддя у 2-й інстанції - Кішкіна І. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 січня 2024 року                                                                 м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,
суддів Агєєва О.В., Корчистої О.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу №211/2450/23 за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року (суддя Ніколенко Д.М., повний текст рішення складено 20 липня 2023 року), 

в с т а н о в и в :

В квітні 2023 року Акціонерне товариство «Криворізька теплоцентраль» звернувся до Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що АТ «Криворізька теплоцентраль» надає послуги з централізованого опалення відповідачам за адресою: АДРЕСА_1 , але відповідачі у повному обсязі оплату за отримані послуги не здійснювали, в результаті чого виникла заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення) за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року у сумі 26948,95 грн, а також інфляційні втрати в сумі 2282,25 грн та 3% річних у сумі 1108,35 грн, які позивач просив стягнути солідарно з відповідачів на свою користь.
Рішенням Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року позов Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» заборгованість за спожиту послугу з постачання теплової енергії (централізованого опалення), яка виникла за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року у сумі 26948,95 грн, інфляційні втрати в сумі 2282,25 грн, 3% річних у сумі 1108,35 грн.
Вирішено питання про судові витрати.
З вказаним судовим рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_4 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що її колишній чоловік та за сумісністю власник квартири, був мобілізований до лав ЗСУ для захисту України, тому суд мав обов`язок зупинити провадження у справі у відповідності до норм статті 251, 252 ЦПК України. Вказує, що відповідач ОСОБА_3 є зареєстрованим у даній квартирі, однак не проживає в ній, тому солідарне стягнення заборгованості за надані послуги потягне за собою порушення норм чинного законодавства. Крім того позивач звернувся з позовом з пропуском строку позовної давності, оскільки просив стягнути заборгованість у період з 01 червня 2018 року.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач АТ «Криворізька теплоцентраль» просив апеляційний суд апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. 
Відповідно до частин 1, 3 статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції справа розглядається за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою, в судовому засіданні з повідомленням учасників справи, крім випадків, передбачених статтею 369 цього Кодексу.
Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно із частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на те, предметом апеляційного оскарження є рішення у справі, ціна позову у якій не перевищує 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, апеляційний суд дійшов таких висновків.
У частині 3 статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з частинами 1, 2 та 5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що відповідно до відомостей з реєстру Криворізької міської територіальної громади за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровані ОСОБА_5 , ОСОБА_4 (а.с. 21, 23).
За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно власником квартири за адресою: за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 (а.с. 8).
Згідно з розрахунку заборгованості за надані послуги опалення за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року за адресою: АДРЕСА_1 , розмір заборгованості становить 26948,95 грн (а.с. 12).
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з обґрунтованості заявлених позовних вимог про солідарне стягнення з відповідачів на користь позивача заборгованість за послуги з постачання теплової енергії (централізованого опалення), за адресою: АДРЕСА_1 , за період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року у сумі 26948,95 грн; інфляційні втрати в сумі 2282,25 грн; 3% річних у сумі 1108,35 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Статтею 11 ЦК України визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до частини 1, 2 статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених стптею 11 цього Кодексу.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання вищевказаного договору, колегія суддів зазначає, що такий за своєю правовою природою є договором купівлі-продажу, різновидом якого є договір на постачання продукту, яким виступає теплова енергія та її види.
Частинами 1, 2 статті 714 ЦК України передбачено, що за договором постачання енергетичними та іншими ресурсами через приєднану мережу одна сторона (постачальник) зобов`язується надавати другій стороні (споживачеві, абонентові) енергетичні та інші ресурси, передбачені договором, а споживач (абонент) зобов`язується оплачувати вартість прийнятих ресурсів та дотримуватись передбаченого договором режиму її використання, а також забезпечити безпечну експлуатацію енергетичного та іншого обладнання.
Відповідно до пункту 25 Правил користування тепловою енергією, затверджених постановою Кабінету Міністрів від 03 жовтня 2007 року № 1198, у договорі зазначається максимальне теплове годинне навантаження за кожним видом і параметром теплоносія на опалення, вентиляцію, кондиціювання, максимальне, середньогодинне і середньодобове теплове навантаження на гаряче водопостачання, а також місячний, квартальний та річний обсяг постачання теплової енергії.
Відповідно до статті 24 Закону України № 2633 від 02 червня 2005 року «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зокрема має право на додержання вимог договору та нормативно-правових актів. Крім того, споживач несе відповідальність за порушення умов договору з теплопостачальною організацією, відповідних нормативно-правових актів та виконання приписів органів, уповноважених здійснювати державний нагляд за режимами споживання теплової енергії згідно із законом.
Сторони зобов`язуються керуватись цим договором, чинним законодавством України та зокрема, наступними нормативно-правовими актами: Законом України «Про теплопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», Правилами технічної експлуатації електричних станцій і мереж №296 від 13 червня 2003 року, Правилами технічної експлуатації теплових установок і мереж №71 від 14 лютого 2007 року, Правилами користування тепловою енергією, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України №1198 від 03 жовтня 2007 року, Правилами підготовки теплових господарств до опалювального періоду №620/378 від 10 грудня 2008 року, Рішенням виконавчого комітету Криворізької міської ради №343 від 12 жовтня 2011 року.
За розрахунком позивача розмір заборгованості на надані послуги становить 26948,95 грн. Крім того, позивачем здійснено нарахування інфляційних втрат у розмірі 2282,25 грн та 3% річних у розмірі 1108,35 грн
Вказаний розмір заборгованості та штрафу відповідачами не спростовано.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання відповідно до вимог що у певних умовах звичайно ставляться. Одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Враховуючи наведене вище, апеляційний суд погоджується з вищевказаним висновком суду, оскільки обов`язок відповідачів як споживачів теплової енергії випливає з прямих умов договору та дає право для застосування позивачем штрафу у разі їх порушення останнім, не залежно від додаткових узгоджень «іншого ніж встановлено договором приєднаного (максимального) теплового навантаження» та не потребує надання будь-яких доказів того, що відповідачем отримувалось більше теплової енергії, ніж передбачено договором.
За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви АТ «Криворізька теплоцентраль» є обґрунтованими, такими що відповідають обставинам справи, а тому рішення суду першої інстанції у даній справі прийнято з додержанням норм матеріального права.
Доводи апеляційної скарги щодо пропуску строку позовної давності суд вважає безпідставними з огляду на наступне.
Відповідно до положень статей 256-257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до частини 3 та 4 статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина 1 статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.
Європейський суд з прав людини вказав, що інститут позовної давності є спільною рисою правових систем Держав-учасниць і має на меті гарантувати: юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, спростувати які може виявитися нелегким завданням, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, які відбулися у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із спливом часу (STUBBINGS AND OTHERS v. UNITED KINGDOM, № 22083/93, № 22095/93, § 51, ЄСПЛ, від 22 жовтня 1996 року; ZOLOTAS v. GREECE (No.2), № 66610/09, § 43, ЄСПЛ, від 29 січня 2013 року).
Значення позовної давності полягає в тому, що цей інститут забезпечує визначеність та стабільність цивільних правовідносин. Він дисциплінує учасників цивільного обігу, стимулює їх до активності у здійсненні належних їм прав, зміцнює договірну дисципліну, сталість господарських відносин.
Суд першої інстанції обґрунтовано встановив, що позивач звернувся до суду з позовом 25 квітня 2023 року, у спірний період з 01 червня 2018 року по 31 травня 2021 року відповідачами здійснювалась часткова оплата послуги з централізованого опалення: у червні 2018 року – 311,85 грн, у листопаді 2019 року – 250,00 грн, у лютому 2020 року – 500,00 грн, у березні 2020 року – 200,00 грн, у травні 2020 року – 50,00 грн. Отже, підстав для застосування строку позовної давності не вбачається.
Посилання скаржника в апеляційній скарзі на перебування ОСОБА_1 на військовій службі не є безумовною підставою для застосування судом норм статей 251, 252 ЦПК України. Крім того, матеріали справи не містять підтверджень перебування ОСОБА_1 на військовій службі
Отже, аргументи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки висновків суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Згідно із статтею 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, підстави для скасування судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги відсутні, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Довгинцівського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 20 липня 2023 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 17 січня 2024 року.

Судді                                                                                І.В. Кішкіна

О.В. Агєєв

О.І. Корчиста