ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

09 січня 2024 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 739/2064/23
Головуючий у першій інстанції - Іващенко І. К.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/297/24

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді Висоцької Н.В.,
суддів: Мамонової О.Є., Шитченко Н.В.
учасники справи: позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2023 року (місце ухвалення - м. Новгород-Сіверський) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, 
                                     В С Т А Н О В И В:
У вересні 2023 року представник ОСОБА_1 - адвокат Костюченко В.К. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання. В обгрунтування позову посилався на те, що позивачка навчається на ІІ курсі заочної форми навчання за спеціальністю «садово-паркове господарство» в Навчально-науковому інституті лісового і садово-паркового господарства Національного університету біоресурсів і природокористування України, навчання закінчується у травні 2027 року.
Зазначає, що через навчання позивачка потребує фінансової допомоги батьків, оскільки у зв`язку з зайнятістю навчанням, не має  можливості працювати та не отримує доходу.
Також вказує, що фінансову допомогу наразі надає лише її мати, з якою вона проживає, а відповідач працює, отримує доходи у вигляді заробітної плати, що дає можливість надавати позивачці утримання відповідно до ст. 199 СК України.
Посилаючись на положення ст.  199, 200, 201 СК України у позові представник ОСОБА_1 - адвокат Костюченко В.К. просить стягнути з ОСОБА_2 аліменти на її користь у розмірі 1/4 частини заробітку, починаючи з дати подання позову та до події, яка настане першою: до закінчення ОСОБА_1 навчання або до досягнення нею двадцятитрьохрічного віку.
Рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 10.11.2023 позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25 вересня 2023 року, на період її навчання, але не більше, як до досягнення нею 23 років. Вирішено питання про розподіл судових витрат. Допущено негайне виконання в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.
При ухваленні рішення суд виходив з положень ст. 199 СК України та з того, що оскільки ОСОБА_1 навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, тому потребує матеріальної допомоги.
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить змінити рішення Новгород-Сіверського районного суду від 10.11.2023, зменшивши розмір аліментів, що утримуються з нього на користь доньки ОСОБА_1 , з 1/4 до 1/8 частини заробітку (доходу).
За доводами апеляційної скарги, не заперечуючи обов`язку утримувати дитину, яка продовжує навчання, вважає, що розмір аліментів на її утримання має бути меншим, виходячи з загальних принципів визначення розміру аліментів, який не повинен перевищувати 1/3 частини заробітку на двох дітей.
Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення не було враховано, що на підставі рішення Новгород-Сіверського районного суду від 17.10.2023 у справі № 739/2062/23 з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх доходів (заробітку), а тому за двома судовими рішеннями з нього стягується 50% заробітку.
Як вказує заявник, загальна сума стягнень на утримання двох дітей не має перевищувати 1\3 частки від заробітку (33%), сума аліментів на утримання позивачки не має бути більшою за 1/8 частику від його доходів (1/8+1/4=37%).
На виконання вимог ст. 361 ЦПК України  учасникам справи було надіслано копії апеляційної скарги та додані до неї матеріали справи, проте відзив на апеляційну скаргу до суду учасниками справи подано не було.
Згідно з ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Вислухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Пунктом 3 частини 1 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи.
Згідно ч. 4 ст. 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є батьками ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4).
Згідно довідки Навчально-наукового інституту лісового і садово-паркового господарства Національного університету біоресурсів і природокористування України від 18.09.2023 ОСОБА_1 є студенткою освітнього ступеня «Бакалавр» 2 курсу заочної форми за спеціальністю «Садово-паркове господарство» ННІ лісового і садово-паркового господарства Національного університету біоресурсів і природокористування України. Рік вступу - 01.10.2022, рік закінчення - травень 2027 року  (а.с.5).
За матеріалами справи, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади від 19.09.2023 (а.с. 7).
Звертаючись до суду з позовом, позивачка посилалась на те, що фінансову допомогу наразі надає лише її мати, з якою вона проживає, а відповідач працює, отримує доходи у вигляді заробітної плати, що дає можливість надавати їй утримання у вигляді аліментів відповідно до ст. 199 СК України.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції виходив з положень ст. 199 СК України та з того, що оскільки ОСОБА_1 навчається в Національному університеті біоресурсів і природокористування України, тому потребує матеріальної допомоги.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення аліментів повнолітньої дочки, яка продовжує наявчання, проте не може погодитись з визначеним судом першої інстанції розміру аліментів, які слід стягувати з відповідача на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, враховуючи наступне.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.
Правовідносини щодо утримання батьками повнолітніх дочки, сина регулюються главою 16 СК України.
Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.
За правилами ч. 1, 2 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання.
Статтею 200 СК України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
Статтею 182 СК України встановлені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06.08.2018 у справі №748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При встановленні потреби в утриманні повнолітньої дитини суд повинен враховувати всі джерела, що утворюють її дохід, обов`язок обох батьків з надання відповідної матеріальної допомоги та спроможність останніх її надавати.
Наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину) є обов`язковою складовою сукупності юридичних фактів, на підставі яких виникає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття.
При визначенні розміру аліментів з одного з батьків, суд бере до уваги можливість надання утримання другим із батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.
При визначенні розміру аліментів мають бути враховані вартість навчання, вартість підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження.
Як убачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , яка на день звернення до суду не досягла 23 років, навчається в Навчально-науковому інституті лісового і садово-паркового господарства Національного університету біоресурсів і природокористування України на заочній формі, у зв`язку з чим вона потребує матеріальної допомоги. Відповідач визнає та не заперечує свій обов`язок щодо утримання дочки, яка продовжує навчання, але не погоджується із стягненням з нього аліментів саме у розмірі 1/4 частини його заробітку (доходу).
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить врахувати, що рішенням Новгород-Сіверського районного суду від 17.10.2023 у справі № 739/2062/23 з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання сина, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частки усіх доходів (заробітку) (а.с. 23-24), а тому за двома судовими рішеннями з нього стягується 50% заробітку.
Апеляційний суд враховує, що додані відповідачем до апеляційної скарги докази, які підтверджують перебування на його утриманні неповнолітньої дитини та повнолітньої дитини, яка продовжує навчаннія, є достовірними, оскільки на їх підставі можна встановити дійсні обставини справи, проте судом першої інстанції залишено поза увагою.
Отже, додані відповідачем до апеляційної скарги докази оцінюються апеляційним судом у сукупності з іншими доказами, які містяться в матеріалах справи.
Апеляційний суд враховує, що отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини. Разом із цим, кожна сторона повинна довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог (частина перша статті 81 ЦПК України).
Перевіряючи аргументи скарги, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_2 був укладений шлюб з ОСОБА_3 , від якого мають спільних дітей повнолітню ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка продовжує навчання, та малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які перебувають на його утриманні.
Вирішуючи питання про визначення розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, колегія суддів апеляційного суду приходить висновку, що розмір аліментів, визнавчений судом, на повнолітню дитину, враховуючи те, що відповідач визнає позовні вимоги у прозмірі 1/8 частина всіх видів заробітку на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, з врахуванням утримання ще однієї неповнолітньої дитини, буде достатнім.
Обов`язок щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання не може покладатися повністю на одного з батьків.
Крім того, апеляційний суд враховує, що в силу положень п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.95.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатись після досягнення повноліття виникає незалежно від форми навчання.
Враховуючи вищенаведені обставини, колегія суддів вважає, що заслуговують на увагу доводи відповідача щодо помилково визначеного розміру аліментів на утримання повнолітньої дочки, яка продовжує навчання, та, на думку колегії суддів, з ОСОБА_2 підлягають стягненню аліменти у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу) платника аліментів щомісяця, саме такий розмір аліментів відповідатиме вимогам розумності і справедливості, буде необхідним та достатнім для забезпечення витрат на навчання і, разом із тим, співмірним з урахуванням мети аліментного зобов`язання.
Відповідно до статей 192, 201 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду, не є сталим і може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Тому апеляційний суд вважає, що наведені в апеляційній скарзі доводи ОСОБА_2 про можливість сплачувати аліменти саме у розмірі 1/8 частини заробітку (доходу)  відповідають встановленим обставинам справи.
Беручи до уваги неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, апеляційний суд на підставі п. 1 ч. 1 ст. 376 ЦПК України приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру аліментів на утримання ОСОБА_1 слід змінити, зменшивши розмір аліментів до стягнення з відповідача на користь позивача із 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача до 1/8 частки.
Частиною 1 ст. 141 ЦПК України передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України).
За подання позовної заяви до сплати належав судовий збір у розмірі 1073,60 грн. ОСОБА_1 на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інтенціях.
Оскільки апеляційний суд змінює розмір стягнутих аліментів, зменшуючи їх, належить також змінити рішення суду першої інстанції в частині розміру стягнутого з ОСОБА_2 на користь держави судового збору, зменшивши його суму з 1073,60 грн до 536,80 грн.
При зверненні з апеляційною скаргою ОСОБА_2 сплачено 1610,40 грн судового збору (а.с. 25). У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_2 пропорційно розміру задоволених вимог, останньому належить компенсувати у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 805,20 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Керуючись ст. 141, 367, 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд, 
                                     П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Новгород-Сіверського районного суду Чернігівської області від 10 листопада 2023 року змінити, зменшивши розмір стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у зв`язку з навчанням з 1/4 частини заробітку (доходу) до 1/8 частини  заробітку (доходу) та розмір стягнутого судового збору з 1073,60 грн до 536,80 грн.
В іншій частині рішення суду залишити без змін.
Компенсувати ОСОБА_2 (місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, 805,20 грн судового збору за апеляційний розгляд справи.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Повний текст судового рішення складено 09.01.2024.
Головуючий                                                        Судді :