УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
05 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 333/1101/22
провадження № 51-3933 ск 23
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого        ОСОБА_1 ,
суддів:                  ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
розглянувши касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року щодо останнього та ОСОБА_5 ,
встановив:
Вироком Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року, залишеним без змін ухвалою Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року, ОСОБА_4 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК України до покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_4 вирішено обчислювати з дня набрання вироком законної сили.
Зараховано у строк відбування покарання ОСОБА_4 строк його попереднього ув`язнення з 23 листопада 2021 року по день набрання вироком законної сили.
Запобіжний захід ОСОБА_4 до набрання вироком законної сили залишено у вигляді тримання під вартою.
Вирішено питання щодо речових доказів та процесуальних витрат.
Цим же вироком засуджено ОСОБА_5 , судові рішення щодо якого не оскаржуються.
За вироком суду ОСОБА_4 визнано винуватим у тому, що він 23 листопада 2021 року, приблизно о 13 год 15 хв., за попередньою змовою з ОСОБА_5 , маючи умисел на відкрите викрадення чужого майна, діючи умисно, повторно, з корисливих мотивів, знаходячись біля річки Мокра Московка, неподалік від центрального автовокзалу, розташованого за адресою: проспект Соборний, 20, м. Запоріжжя, підійшов разом із ОСОБА_5 до ОСОБА_6 , після чого, останній наніс один удар рукою в обличчя потерпілому з метою подавлення волі останнього.
Продовжуючи свій злочинний умисел, ОСОБА_4 підійшов до лежачого на землі ОСОБА_6 та заволодів його майном на загальну суму 283 гривні, після чого разом з ОСОБА_5 зникли з місця скоєння кримінального правопорушення з викраденим майном, чим спричинили потерпілому майнову шкоду на вказану суму.
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_4 , посилаючись на істотні порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати оскаржувані судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
В обґрунтування зазначає, що місцевим судом, хоч і було встановлено факт недопустимості як доказів протоколу пред`явлення особи для впізнання та проведення слідчого експерименту, однак обвинувальний вирок було постановлено без достатніх об`єктивних та переконливих доказів скоєння ним інкримінованого кримінального правопорушення.
Окрім того стверджує, що апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції, формально розглянув справу та дійшов до неправильного висновку щодо доведеності його вини.
Перевіривши касаційну скаргу та долучені до неї копії судових рішень, Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 2 частини 2 статті 428 КПК України з огляду на таке.
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При розгляді скарги Суд виходить із фактичних обставин, установлених судами першої та апеляційної інстанцій, при цьому переглядає судові рішення у межах касаційної скарги.
Щодо доводів касаційної скарги про відсутність достатніх доказів для доведення вини засудженого ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, то вони, на думку колегії суддів, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до вимог ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Згідно з положеннями ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду, що набрав законної сили. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Європейський Суд у рішенні від 21 квітня 2011 року «Нечипорук і Йонкало проти України» та рішенні від 6 грудня 1998 року «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанїї» зазначив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Відповідно до ст. 91 КПК України у кримінальному провадженні підлягають доказуванню, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
При цьому, доказування полягає у збиранні, перевірці та оцінці доказів з метою встановлення обставин, що мають значення для кримінального провадження.
Згідно з ч. 1 ст. 94 КПК України суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вказаних вимог судом першої інстанції дотримано у повному обсязі.
Висновок місцевого суду щодо доведеності винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, зроблено з додержанням положень ст. 23 КПК України на підставі з`ясування всіх обставин, передбачених ст. 91 цього Кодексу, які підтверджено доказами, дослідженими та перевіреними під час судового розгляду й оціненими відповідно до ст. 94 вказаного Кодексу. 
Так, згідно з вироком, суд дійшов висновку про винуватість ОСОБА_4 у вчиненні вказаного кримінального правопорушення, зокрема, на підставі: 
- показань потерпілого ОСОБА_6 , який повідомив, що 23 листопада 2021 року, близько 10 год 20 хв., він разом з ОСОБА_7 , перебуваючи у приміщенні центрального автовокзалу розташованого по пр-т Соборному у м. Запоріжжі, вийшов на вулицю, щоб покурити та побачив раніше незнайомого йому ОСОБА_5 , в якого й попросив сигарету. Останній запропонував йому випити з ним алкогольні напої, на що він відмовився. Через деякий час, направившись вдовж берега річки до туалету, він зупинився і в цей момент на нього напали ОСОБА_5 та ОСОБА_4 . Спочатку ОСОБА_5 вдарив його кулаком в обличчя, повалив на землю та продовжив наносити удари кулаком в обличчя. В той же час, ОСОБА_4 із внутрішнього карману куртки забрав мобільний телефон та його пенсійне посвідчення, після чого вирвав у нього сумку з особистими речами, а ОСОБА_5 наніс удар палкою по нозі. Після вказаного вони пішли у бік ринка «Анголенко», а він повернувся у приміщення автовокзалу, де ОСОБА_8 викликав швидку допомогу і поліцію;
- показань свідків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , що є аналогічними за своїм змістом, які пояснили, що у кінці 2021 року, вони як працівники УПП в Запорізькій області отримали повідомлення про скоєння грабежу неподалік центрального автовокзалу по проспекту Соборному у м. Запоріжжі. Прибувши на виклик, ними був виявлений потерпілий, який сидів на лавці з тілесними ушкодженнями та повідомив обставини вчинення кримінального правопорушення щодо нього та прикмети осіб, які відкрито заволоділи його майном й заподіяли тілесні ушкодження. На основі наданих прикмет зловмисників, працівниками УПП «ТОР» було затримано двох чоловіків, які підходили по прикметам наданими потерпілим; 
- показань свідків ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та ОСОБА_13 , які в суді першої інстанції вказали, що 23 листопада 2021 року, у другій половині дня, їм як працівникам УПП «ТОР» в Запорізькій області надійшло повідомлення про вчинення грабежу в районі автовокзалу у м. Запоріжжі, з прикметами осіб, які скоїли кримінальне правопорушення. Проїхавши по вул. Поштовій, що знаходиться нижче ринка «Анголенко», вони помітили двох чоловіків, які підходили по вказаних прикметах, зупинили їх та почали проводити поверхневу перевірку, після чого у сумці ОСОБА_5 виявили документи на ім`я потерпілого. Додатково свідок ОСОБА_13 показав, що сумка через плече, в якій у подальшому виявили документи потерпілого, знаходилася на обвинуваченому ОСОБА_5 ;
- показань свідка ОСОБА_14 , який пояснив, що він є приватним підприємцем, здійснює свою комерційну діяльність з приводу купівлі-продажу мобільних телефонів на ринку «Анголенко». До нього на робоче місце підійшов один з обвинувачених, а можливо і обидва та запропонували купити у них старий мобільний телефон, за що він передав їм кошти. У подальшому до нього звернувся працівник поліції з одним із обвинувачених, який вказав, що продав телефон саме йому. Під час впізнання по фотознімках у відділі поліції він впізнав чоловіка, який продав йому мобільний телефон; 
- протоколу затримання підозрюваного   ОСОБА_5 з відеозаписом, під час якого при особистому обшуку у ОСОБА_5 було вилучено чоловічу сумку чорного кольору на ремені, в якій знаходилися речі потерпілого; 
- протоколу пред`явлення особи для впізнання за фотознімками, згідно з яким свідок ОСОБА_14 впізнав обвинуваченого ОСОБА_5 як чоловіка, який 23 листопада 2021 року продав йому мобільний телефон на ринку «Анголенко» у м. Запоріжжі;
- протоколу огляду предмету від 27 листопада 2021 року з фотознімками, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_6 впізнав свій мобільний телефон марки «Sumsung G350» у корпусі білого кольору.
Оцінивши надані стороною обвинувачення докази, місцевий суд дійшов висновку, що вказані докази у їх сукупності є достатніми та взаємопов`язаними для доведення винуватості ОСОБА_4 у вчиненні кримінального правопорушення за стандартом «поза розумним сумнівом» та кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК України.
Доводи ОСОБА_4 про те, що досліджені докази не підтверджують його вини у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, а в основу обвинувального вироку покладені лише недостовірні показання потерпілого ОСОБА_6 та свідків не знайшли свого підтвердження, оскільки потерпілий, незважаючи на свій стан здоров`я, під час судового розгляду логічно і без істотних суперечностей вказував на обставини, за яких було вчинено злочин, а також на обвинувачених, як на осіб, які вчинили відносно нього протиправні дії. Разом з тим, з показань свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_11 , 
ОСОБА_10 та ОСОБА_9 вбачається, що інкриміновані дії відносно потерпілого були вчинені саме обвинуваченими, оскільки через короткий проміжок часу їх затримали працівники поліції з особистими речами, які належали потерпілому. 
Також, судом враховано покази свідка ОСОБА_14 , який впізнав ОСОБА_5 , як особу, що збула йому мобільний телефон потерпілого.
Не погодившись із вироком місцевого суду, обвинувачений подав апеляційну скаргу.
За приписами статей 370, 419 КПК України в ухвалі апеляційного суду мають бути наведені належні й достатні мотиви, з яких суд апеляційної інстанції виходив при постановленні ухвали, та положення закону, яким він керувався. Судове рішення повинно бути ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. При залишенні апеляційної скарги без задоволення в ухвалі апеляційного суду мають бути зазначені підстави, з яких апеляційну скаргу визнано необґрунтованою. 
Переглядаючи вирок суду першої інстанції в порядку апеляційної процедури, в межах доводів апеляційної скарги обвинуваченого, які є аналогічними доводам касаційної скарги, апеляційний суд дійшов належного висновку, що всі зібрані докази, які суд сприймав безпосередньо під час судового засідання і оцінив з точки зору належності, допустимості, достовірності, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку, свідчать про доведеність винуватості ОСОБА_4 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення та правильність кваліфікації його дій за ч. 2 ст. 186 КК України.
З урахуванням конкретних обставин кримінального правопорушення, даних про особу обвинуваченого, відсутності обставин, які пом'якшують покарання та наявності обтяжуючої обставини, призначене ОСОБА_4 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців, на переконання Суду, відповідає положенням статей 50, 65 КК України, принципам законності, справедливості та обґрунтованості, є достатнім для його виправлення та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень. 
Верховний Суд вважає, що вирок місцевого суду та ухвала суду апеляційної інстанції відповідають вимогам статей 370, 374, 419 КПК України.
Переконливих аргументів, які б свідчили про наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваних судових рішень, у касаційній скарзі не наведено та Судом не встановлено. 
Враховуючи викладене, обґрунтування касаційної скарги не містить переконливих доводів, які викликають необхідність перевірки їх за матеріалами кримінального провадження, а із касаційної скарги та доданих до неї копій судових рішень вбачається, що підстав для задоволення скарги немає, тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.
Керуючись ч. 2 ст. 428 КПК України, Суд
постановив:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою засудженого ОСОБА_4 на вирок Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 13 червня 2023 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 06 листопада 2023 року щодо останнього та ОСОБА_5 . 
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:

ОСОБА_1                              ОСОБА_2                                   ОСОБА_3