КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 

Справа № 753/11715/22
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/5367/2024
 
П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М     У К Р А Ї Н И
 
13 березня 2024 року                                                                                                 м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ : 
суддя-доповідач Слюсар Т.А. 
суддів: Голуб С.А., Таргоній Д.О., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Слаблюка Нікіти Сергійовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2023 року у складі судді Котвицького В.Л.,
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!», треті особи: фізична особа - підприємець ОСОБА_2 , приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «РІДНА» про повернення коштів,-
 
                                                         В С Т А Н О В И В :
 
У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулась у суд із позовом у якому просила стягнути з ТОВ "ДЖОІН АП!" грошові кошти у сумі 34 062 грн 37 коп та моральну шкоду у сумі 10 000 грн.
 
Позов обґрунтована тим, що 01.12.2021 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , яка діяла на підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту № 0012 від 06.07.2016 від імені і за дорученням туроператора ТОВ "ДЖОІН АП!" було укладено договір про надання туристичних послуг № 402 від 01.12.2021.
 
Відповідно до умов укладеного договору, а саме п. 2.1. туроператор через турагента зобов`язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист зобов`язується на умовах договору оплатити їх.
 
Грошові кошти за договором надання туристичних послуг ОСОБА_1 у розмірі 39 187 грн 33 грн у готівковій формі передала турагенту ФОП ОСОБА_2 , яка в свою чергу, внесла їх на банківський рахунок відповідача.
 
Проте, обумовлена договором туристична послуга надана не була у зв`язку з виявленням у туристів коронавірусу SARS- CoV2 COVID-19.
 
Згідно з п. 6.1. договору у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора/турагента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог п. 3.3. даного договору.
 
Відповідно до п. 6.4. договору у випадку настання страхового випадку, претензії по збитках турист пред`являє в страхову компанію, вказану у страховому полісі. Зазначений випадок було визначено як страхований.
 
З огляду на той факт, що туристами не порушувались умови укладеного договору, з метою реалізації положення п. 6.1. договору, туристичний агент - ФОП ОСОБА_2 звернулась до туроператора TOB "ДЖОІН АП!" із заявкою № 2722185 на повернення туристу - ОСОБА_1 оплачених коштів за ненадані туристичні послуги. Одночасно ФОП ОСОБА_2 звернулась із заявою про здійснення страхового відшкодування до СК "РІДНА", яка була вказана у страховому полісі.
 
Відповідно до довідки, виданої за підписом генерального директора ТОВ "ДЖОІН АП!" за № 1484 від 17.01.2022, наданої на запит ПАТ "СК "Рідна" вбачається, що за вказаним страховим випадком доступно до повернення 27 785 грн 95 коп, а залишок 11 401 грн 38 коп, становить витрати туроператора по організації туру для застрахованих осіб, які не повертаються.
 
Таким чином, туроператор - TOB "ДЖОІН АП!" підтвердив, що за вказаним договором туристичного обслуговування сума, яка підлягає поверненню становить - 27 785 грн 95 коп.
 
ПАТ "СК "Рідна" 07.02.2022 було здійснено виплату позивачу страхового відшкодування за свідоцтвом про страхування № D2722185/2 у розмірі 7 782 грн 65 коп.
 
Крім того, 25.07.2022 ОСОБА_1 звернулась з претензію до TOB "ДЖОІН АП!" щодо невиконання останнім умов договору туристичного обслуговування в частині повернення оплачених коштів за ненадану туристичну послугу. Однак, вимоги, які містилися у претензії, ТОВ "ДЖОІН АП!" виконано не було.
 
Таким чином, на момент звернення з позовною заявою до суду, сума, яка підлягає поверненню коштів по вказаному замовленню згідно з договором на туристичне обслуговування становить 27 785 грн 95 грн.
 
Також позивачка просить суд стягнути з відповідача, відповідно до ст. 625 ЦК України, інфляційні втрати у сумі 5626 грн 52 коп та 3 % річних у сумі 650 грн 85 коп.
 
За неправомірні дії відповідача, позивака просила стягнути й моральну шкоду, яку вона оцінила у 10 000 грн.
 
Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2023 року позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ «ДЖОІН АП!» на користь ОСОБА_1 кошти за договором на туристичне обслуговування від 01.12.2021 за № 402 у розмірі 27 785 грн, 3% річних у сумі 650 грн 85 коп., інфляційні втрати у сумі 5 626 грн 52 коп. та моральну шкоду в розмірі 5 000 грн. Вирішено питання судових витрат. 
 
В апеляційній скарзі адвоката Слаблюк Н.С. в інтересах ТОВ «ДЖОІН АП!» посилаючись на неправильне застосування норм процесуального права, порушення норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в задоволеній частині та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
 
Зазначає, що твердження у тексті рішення суду першої інстанції, що офіційний сайт відповідача має «мінливий характер» - є хибним та таким, що не відповідає дійсності. Судом не наведено жодних аргументів та фактів, з яких він робить такий висновок.
 
Вказано, що суд першої інстанції помилково залишив поза увагою факт того, що матеріали справи не містять жодних доказів звернення ФОП ОСОБА_2 до відповідача із запитом на повернення коштів за тур й у відповідача були відсутні підстави для проведення будь-яких взаєморозрахунків.
 
Крім того, скаржник зазначив, що судом також не надано жодної оцінки аргументам відповідача, про не надання позивачем жодних доказів листування ФОП ОСОБА_3 із ТОВ «Джоін АП!», а електронне листування між особами в менеджері, як доказ у справі може бути прийнятий лише в тому випадку, якщо воно дає можливість суду встановити авторів та його зміст. Пославшись при цьому на практику Верховного Суду від 21.06.2023 у справі № 916/3027/21.
 
Не погоджується відповідач й з задоволеною моральною шкодою на суму 5 000 грн, оскільки вважає, що матеріали справи не містять жодного доказу заподіяння позивачу моральних страждань та їх наслідків.
 
У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Дзявун Ю.С. в інтересах  ОСОБА_1  не погоджується з її доводами та просить рішення районного суду залишити без змін.
 
Вказує, що в договорі чітко визначено перелік, з якого убачається коли турист не може отримати кошти за неотримані туристичні послуги і він не містить таку підставу для неповернення як настання страхового випадку, тому у даному випадку кошти за невикористані туристичні послуги підлягають поверненню. 
 
При цьому відповідач неодноразово у своїх листах визнав суму, в розмірі 27 785 грн 95 коп, яка підлягає поверненню позивачці.
 
Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
 
Частиною 9 ст. 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.
 
За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
 
Відповідно до ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
 
Зі змісту ст. 263 ЦПК України вбачається, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
Зазначеним вимогам рішення суду відповідає в повній мірі.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
 
Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.
 
Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Згідно з ч.1 статті 5 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
 
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
 
Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться, як передбачено частиною першою статті 526 Цивільного кодексу України.
 
Положення статті 627 ЦК України визначають, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
 
Умови статті 629 ЦК України визначають, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
 
Відповідно до статті 615 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
 
Згідно з частиною другою статті 614 ЦК України, відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
 
Статтями 610, 611 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
 
Згідно із ст. 1 ЗУ "Про туризм" туристичний продукт - попередньо розроблений комплекс туристичних послуг, який поєднує не менше ніж дві такі послуги, що реалізується або пропонується для реалізації за визначеною ціною, до складу якого входять послуги перевезення, послуги розміщення та інші туристичні послуги, не пов`язані з перевезенням і розміщенням (послуги з організації відвідувань об`єктів культури, відпочинку та розваг, реалізації сувенірної продукції тощо).
 
Відповідно до ст. 906 ЦК України збитки, завдані замовнику невиконанням або неналежним виконанням договору про надання послуг за плату, підлягають відшкодуванню виконавцем, у разі наявності його вини, у повному обсязі, якщо інше не встановлено договором. Виконавець, який порушив договір про надання послуг за плату при здійсненні підприємницької діяльності, відповідає за це порушення, якщо не доведе, що неналежне виконання виявилося неможливим внаслідок непереборної сили, якщо інше не встановлене договором або законом.
 
Як убачається з матеріалів справи, 01.12.2021 між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 , яка діяла на підставі Агентського договору на реалізацію туристичного продукту № 0012 від 06.07.2016 від імені і за дорученням туроператора ТОВ "ДЖОІН АП!" було укладено договір про надання туристичних послуг № 402 від 01.12.2021 (а.с. 20-29).
 
Відповідно до умов укладеного договору, а саме п. 2.1. туроператор через турагента зобов`язується відповідно до заявки туриста на бронювання забезпечити надання комплексу туристичних послуг, а турист зобов`язується на умовах договору оплатити їх.
 
З довідки наданої ТОВ "ДЖОІН АП!" на запит ПрАТ «СК «РІДНА» убачається, що за подією, що має ознаки страхового випадку за страховим свідоцтвом № D2722185/2 від імені ФОП ОСОБА_2 туристичні послуги сплачено на суму 39 187 грн 33 коп (а.с. 30).
 
Указана довідка також містить відомості про те, що повернення коштів по замовленню згідно з договором на туристичне обслуговуванням не здійснювалося, але доступно до повернення 27 785 грн 95 коп.
 
Убачається, що відбулося бронювання квитків й виліт мав відбутися 13.12.2021 (а.с. 52, 54).
 
Встановлено, що туристична послуга надана не була у зв`язку з виявленням у ОСОБА_1 09.12.2021 коронавірусу SARS- CoV2 COVID-19 (а.с. 41, 61).
 
З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого убачається, що з 06.12.2021 по 24.12.2021 ОСОБА_4 син позивачки також перебував на лікуванні у зв`язку з виявленням коронавірусу SARS- CoV2 COVID-19 (а.с. 60).
 
Згідно з п. 6.1. Договору у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора/турагента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог п. 3.3. даного договору.
 
25.07.2022 позивачка направила відповідачу претензію, в якій просила у зв`язку з порушенням відповідачем положення п. 6.1 Договору повернути кошти за ненадані туристичні послуги в розмірі 27 785 грн 94 грн (а.с. 57-59).
 
Листом від 11.09.2022 за № 2022/09/11-27511 відповідач визнав претензію, зазначивши, що заява позивача про повернення коштів задоволена, грошові кошти проставлені до повернення. Роз`яснено позивачу, що для отримання коштів їй необхідно звернутись до її турагента з листом на повернення коштів.
 
Разом з тим доказів про отримання позивачем зазначеної відповіді на претензію відповідач не надав.
 
Задовольняючи позов в частині стягнення 27 785 грн 95 коп, районний суд виходив з того, що відповідачем безпідставно неповернуто основну суму боргу за ненадані позивачу туристичні послуги й у відповідності до ч. 1 ст. 625 ЦК України за невиконання грошового зобов`язання підлягають стягненню також 3 % річних у сумі 650 грн 85 коп  та інфляційні втрати - 5 626 грн 52 коп.
 
Такі висновки районного суду колегія суддів визнає обґрунтованими за наступних підстав.
 
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст. ст. 2, 4-5,1 2-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
 
Згідно з п. 6.1. Договору у випадку невиконання умов даного договору з боку туроператора/турагента, турист має право вимагати повернення оплачених коштів за ненадані послуги, за умови дотримання вимог п. 3.3. даного договору.
 
Відповідно до ті. 7.13 Договору «Туроператор не несе відповідальності, в разі, якщо Турист не скористався туристичним продуктом або спожив його не повністю з причин, що не залежали від Туроператора., а саме: відмову консульської установи у видачі візи або, якщо візу було отримано пізніше ніж дата вильоту, а також відповідальність для Туроператора відсутня у разі скасування, заміни, перенесення, затримки авіарейсу та, або наземного трансферу, в зв`язку із чим Турист но скористався тур продуктом та або отримав його не повністю.
 
В пункті 7.14 Договору Сторони узгодили, що в разі настання обставин, передбачених в п. 7.13. кошти за неотриманий туристичний продукт поверненню не підлягають.
 
Отже договором чітко визначені випадки, коли Турист не може отримати кошти за неотримані туристичні послуги.
 
При цьому у вказаному переліку відсутня така підстава для неповернення як настання страхового випадку, а відтак у даному випадку кошти за невикористані туристичні послуги підлягають поверненню, що було правомірно враховано судом першої інстанції
 
Відповідно до ч. 11 ст. 20 Закону України «Про туризм» якщо під час виконання договору на туристичне обслуговування туроператор не в змозі надати значну частину туристичного продукту, щодо якого відповідно до договору на туристичне обслуговування сторони досягли згоди, туроператор повинен з метою продовження туристичного обслуговування вжити альтернативних заходів без покладення додаткових витрат на туриста, а в разі потреби відшкодувати йому різницю між запропонованими послугами і тими, які були надані. У разі неможливості здійснення таких заходів або відмови туриста від них туроператор зобов`язаний надати йому без додаткової оплати еквівалентний транспорт для повернення до місця відправлення або іншого місця, на яке погодився турист, а також відшкодувати вартість ненаданих туроператором туристичних послуг і виплатити компенсацію у розмірі, визначеному в договорі за домовленістю сторін.
 
Крім того, колегія суддів враховує, що відповідно до довідки, виданої за підписом генерального директора ТОВ "ДЖОІН АП!" вих. № 1484 від 17.01.2022 наданої на запит ПрАТ «СК «Рідна» вбачається за вказаною подією, що має ознаки страхового випадку за страховим свідоцтвом №D27221N5/2 й повідомлено, що вартість туристичної послуги, сплаченої Туронератору складає 39187 грн 33 коп. Дата сплати від імені ФОП ОСОБА_2 в сумі 39197 грн 33 коп від 01.12.2021. Поверненню коштів по вказаному замовленню згідно з договором на туристичне обслуговування - не здійснювалося, але доступно до повернення 27785 грн 95 коп. Розмір витрат застрахованих осіб, пов`язаних з оплатою штрафів за відміну подорожі згідно договору на туристичне обслуговування - залишок 11401 грн 38 коп, становить витрати Туроператора по організації туру для застрахованих осіб, які не повертаються. Документи, що підтверджують повернення Туроператором - відсутні.
 
Також електронним листом ТОВ "ДЖОІН АП!" від 16.06.2022 повідомило, що 28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) - військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 Діб.
 
Тобто ТПП України підтвердила, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для - суб`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких/-го настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання відповідно яких/-го стало неможливим у встановлений термін внаслідок настання таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили). У зв`язку з цим, операційна діяльність компанії обмежена. Всі звернення, в тому числі ті, що пов`язані із поверненням коштів, будуть розглянуті одразу після завершення воєнного стану». 
 
Таким чином висновки суду про стягнення 27 785 грн 95 коп з відповідача є обґрунтованими, рішення прийнято за наявності доказів, що підтверджують правомірність заявлених вимог.
 
Статтею 617 ЦК України встановлено підстави звільнення від відповідальності за порушення зобов`язання, а саме особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку чи непереборної сили.
 
Водночас, статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
 
Формулювання ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів.
 
Верховний Суд України у постанові від 12.04.2017 у справі № 3-1462гс16 зауважив, що за змістом ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
 
Стаття 617 ЦК України встановлює загальні підстави звільнення особи від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок непереборної сили, у той час як норми статті 625 ЦК України, яка визначає відповідальність за порушення саме грошового зобов`язання незалежно від наявності чи відсутності вини боржника, є спеціальними, конкретизуючими і не передбачають жодних підстав звільнення від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
 
За таких умов Верховний Суд України дійшов висновку, що порушення відповідачем умов договору є підставою для нарахування визначених ст. 625 ЦК платежів, а наявність обставин непереборної сили за договором не звільняє відповідача від встановленого законом обов`язку відшкодувати матеріальні втрати кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та не позбавляє кредитора права на отримання компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами.
 
Отже, підставно стягнуто у зв`язку з порушенням грошового зобов`язання й 3% річних у сумі 650 грн 85 коп та інфляційні втрати у сумі 5 626 грн 52 коп.
 
Ухвалюючи рішення районний суд виходив з того, що позивачкою доведений факт наявності моральної шкоди, що завдана їй відповідачем, а тому з урахуванням вимог розумності та справедливості, відшкодуванню підлягає на користь позивача моральна шкода в розмірі 5 000 грн, яка буде належною та достатньою для її покриття.
 
Такий висновок районного суду є обґрунтованим, враховуючи наступне.
 
Статтею 23ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних страждання, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.
 
Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).
 
Цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності. При цьому судова практика має забезпечувати правову визначеність у питанні щодо компенсацій за вчинення аналогічних правопорушень.
 
З цього погляду можливість людини реалізувати своє природне право на одержання компенсації за страждання і переживання, спричинені посяганням на належні їй особисті немайнові блага, слід розцінювати як один з виявів верховенства права. Водночас усвідомлення взаємозв`язку відшкодування моральної шкоди з правом на доступ до ефективного засобу юридичного захисту вочевидь має спиратися на загальне переконання у спроможності юрисдикційного органу сформувати обґрунтоване уявлення щодо наявності та специфіки втілення моральної шкоди, що зазвичай виникає за подібних життєвих обставин.
 
У переважній більшості випадків ЄСПЛ: а) наголошує на розумно очікуваних, передбачуваних або звичайних за подібних обставин негативних наслідках, що мали б виникнути у немайновій сфері потерпілої особи; б) виходить з розумного врахування суті порушеного права, особливостей вчинення конкретного правопорушення та характерного для останнього негативного впливу на стан потерпілого; в) при визначенні розміру моральної шкоди керується власною практикою в аналогічних справах.
 
Вищенаведена правова позиція знайшла своє відображення у постанові Верховного Суду від 09 вересня 2020 року у справі № 372/4412/15.
 
За змістом положень, які знайшли своє відображення у частині 4 статті 263 ЦПК України, суди при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин повинні враховувати висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені у постановах Верховного Суду.
 
Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
 
З урахуванням положень ст. 23 ЦК України правових висновків викладених у постанові Верховного Суду, а також обставин встановлених при розгляді вказаної справи колегія суддів, виходячи із загальних засад розумності, справедливості, пропорційності вважає, що заявлений позивачкою розмір моральної шкоди є завищеним, а тому суд першої інстанції правомірно задовольнив позовні вимоги на суму 5 000 грн.
 
Доводи апеляційної скарги щодо неправомірності стягнення судом коштів відповідачем не спростовано, тоді як позивачка надала докази не повернення коштів за які не було надано послугу й відповідачем визнано вказану обставину листом від 11.09.2022 за № 2022/09/11-27511 зазначивши, що заява позивача про повернення коштів задоволена, грошові кошти проставлені до повернення. 
 
За вказаних обставин посилання апеляційної скарги на відсутність доказів листування ФОП ОСОБА_3 із ТОВ «Джоін АП!» є безпідставними та оцінюються судом критично.
 
Інших доводів та доказів на спростування висновків районного суду у апеляційній скарзі не наведено, матеріалами справи не встановлено, і в ході апеляційного розгляду не здобуто.
 
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
 
Підстави для скасування рішення суду відсутні.
 
За таких обставин, суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права в зв`язку з чим, апеляційний суд залишає без задоволення апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.
 
Оскільки апеляційна скарга залишаються без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, то розподіл судових витрат в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141 ЦПК України не проводиться. 
 
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу адвоката Слаблюка Нікіти Сергійовича в інтересах товариства з обмеженою відповідальністю «ДЖОІН АП!» залишити без задоволення.
 
Рішення на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 10 липня 2023 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню  не підлягає.

Суддя-доповідач:                 

Судді: