ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

20 березня 2024 року 	м.Дніпро	справа № 334/6592/23	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого - судді  Баранник Н.П.,
суддів:  Малиш Н.І., Щербака А.А.,    
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2023 року у справі № 334/6592/23 (2-а/334/61/23) за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, третя особа: інспектор сектору реагування патрульної поліції Відділу поліції № 6 Запорізького районного управління поліції Головного управління Національної поліції в Запорізькій області Скринник Валерій Григорович про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом про визнання протиправною та скасування постанови про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №786027 від 21.07.2023, щодо притягнення позивача до адміністративного відповідальності за вчинення правопорушень, передбачених ч.4 ст.126-26, ч.5 ст.121, ч.6 ст.121, 125 КУпАП та закриття провадження.
В обґрунтування позову позивач посилався на відсутність факту вчинення адміністративного правопорушення з його боку, не роз`яснені прав, передбачених ст.63 Конституції України та ст.268 КУпАП. Вказував, що постанова була винесена за відсутності позивача, фіксація відбувалася на смартфон працівника поліції, а не на відеореєстратор.
Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2023 року адміністративний позов ОСОБА_1 задоволено. Судом скасовано постанову серії БАБ №786027 від 21.07.2023, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, Головним управлінням Національної поліції в Запорізькій області (далі – відповідач) подано апеляційну скаргу. В скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду, скаржник просить скасувати оскаржене рішення та прийняти нове про відмову у задоволенні позовних вимог.
Представником позивача надіслано відзив на апеляційну скаргу, у якому просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Третя особа своїм правом на подання до суду апеляційної інстанції відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.
Розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження у відповідності до приписів ст.311 КАС України.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість постанови суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 21.07.2023 було розглянуто справу про адміністративне правопорушення та винесено постанову про накладення адміністративного стягнення у справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії БАБ №786027, якою на ОСОБА_1 за адміністративні правопорушення, передбачені ч.5 ст.121, ч.6 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126-26 КУпАП накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 20 400 гривень.
З фабулою постанови, 21.07.2023 о 17 год. 47 хв., за адресою: Запорізька область, Запорізький район, с. Відрадне, Запорізький спуск, ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Viper», без державного номерного знаку, будучи позбавленим права керування транспортними засобами, без мотошолому та після зупинки транспортного засобу не увімкнув аварійну сигналізацію, чим порушив п.п. 2.1 «а», 2.3 «б», 9.9 «б,» 2.9 ПДР, в зв`язку з чим ОСОБА_1 визнано винним та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу.
Правомірність та обґрунтованість вказаної постанови є предметом спору, який передано на вирішення суду.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги та скасовуючи оскаржену постанову, вказав, що притягнення позивача до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, є безпідставним, оскільки не надано жодних доказів на підтвердження дотримання поліцейським передбаченої законом процедури розгляду справи про адміністративне правопорушення.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Позивач, заперечував факт вчинених правопорушень.
Відповідно до п.10 Розділу ІІІ Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 7 листопада 2015 року №1395, поліцейський оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю. Постанова у справі про адміністративне правопорушення повинна відповідати вимогам ст.ст. 283, 284 КУпАП, у ній, зокрема: необхідно навести докази, згідно яких зроблено висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення і назвати мотиви відхилення інших доказів, на які посилається правопорушник або наведених ним обставин.
Згідно з п.1 ст.247 КпАП України, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 251 КУпАП визначено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених ст.255 цього Кодексу.
Статтею 40 Закону України «Про національну поліцію», передбачено застосування технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
З відеозапису, доданого представником відповідача до матеріалів справи, встановити факти порушення позивачем вимог правил дорожнього руху не можливо, оскільки містить лише рух транспортного засобу до його зупинки працівниками поліції, проте відсутній відеозапис розгляду справи про адміністративне правопорушення та ухвалення оскарженої постанови. Крім того, зазначене відео не містить дати його записання.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що відповідачем належними та допустимими доказами не підтверджено факт вчинення позивачем правопорушень, що передбачені ч.5 ст.121, ч.6 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126-26 КУпАП.
Відповідно до ч.1 ст.72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно з ч.1 ст.77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що працівник патрульної поліції при вирішенні питання про наявність чи відсутність в діях позивача складу адміністративних правопорушень, передбачених ч.5 ст.121, ч.6 ст.121, ст.125, ч.4 ст.126-26 КУпАП, без достатніх підстав виніс постанову про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
З огляду на викладене вище, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про необхідність скасування постанови та, як наслідок, закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, підстави для скасування рішення суду першої інстанції відсутні.
Керуючись ч.3 ст.272, ст.311, п.1 ч.1 ст.315, ч.1 ст.316, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції в Запорізькій області - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 23 жовтня 2023 року                                 у справі № 334/6592/23 (2-а/334/61/23) - залишити без змін.

Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає відповідно до ч.3 ст.272 КАС України.

Головуючий - суддя                                                                      Н.П. Баранник 

                               суддя                                                                      Н.І. Малиш 

                               суддя                                                                      А.А. Щербак