Номер провадження: 22-ц/813/2407/24 
Справа № 521/15787/15-ц
Головуючий у першій інстанції Мурзенко М.В.
Доповідач Лозко Ю. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06.02.2024 року                                                                 м. Одеса
Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Лозко Ю.П.,
суддів: Назарової М.В., Коновалової В.А.,
за участю секретаря судового засідання – Пересипка Д.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду в порядку спрощеного провадження
апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року
       у цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 березня 2018 р. у справі № 521/15787/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільної
сумісної власності подружжя,
встановив:
В провадженні Малиновського районного суду м.Одеси перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року, зміненого постановою Верховного Суду від 03 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя задоволено. Розділено домоволодіння та надвірні споруди за адресою: АДРЕСА_1 , що було набуте за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . Визнано за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М», та виділено в натурі: - у підвалі: 3-2 коридор пл. 7,8 кв.м., вартістю 61 703 грн; 3-3 підсобне пл. 24,0 кв.м., вартістю 189 857 грн; 3-6 сходи пл. 4,8 кв.м., вартістю 37 971 грн, загальною площею у підвалі: 36,6 кв.м. - на 1 поверсі: 3-7 коридор пл. 10,0 кв.м., вартістю 109 530 грн; 3-8 житлове пл. 24,1 кв.м., вартістю 263 968 грн; 3-9 санвузол пл. 5,5 кв.м., вартістю 60 242 грн; 3-10 кухня пл. 14,0 кв.м., вартістю 153 342 грн; 3-11 комора пл. 2,6 кв.м., вартістю 28 478 грн; 3-12 тамбур пл . 2,8 кв.м., вартістю 30 668 грн; 3-13 сходи пл. 4,8 кв.м., вартістю 52 575грн. Загальною площею 1 поверху: 63,8 кв.м., загальною, вартістю: 988 334 грн. Вхід в виділену частину будинку зберегти існуючий з боку двору на 1-й поверх, що має сполучення з підвальними приміщеннями по внутрішніх сходах. Вселено ОСОБА_2 , в 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М». Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 , в користуванні 1/2 часткою домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М». Визнано за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М», та виділити в натурі: - у підвалі: 3-1 комора пл. 5,7 кв.м., вартістю 45 091 грн; 3-4 гараж пл. 20,6 кв.м., вартістю 162 961грн; 3-5 комора пл. 4,5 кв.м., вартістю 35 598 грн Загальною площею у підвалі: 30,8 кв.м.; - на 2 поверсі: 3-14 коридор пл. 6,1 кв.м., вартістю 66 814 грн; 3-15 житлове пл. 11,0 кв.м., вартістю 120 483 грн; 3-16 житлове пл. 12,7 кв.м., вартістю 139 103 грн; 3-17 ванна пл. 5,6 кв.м., вартістю 61 337 грн; 3-18 житлове пл. 21,2 кв.м., вартістю 232 204 грн; 3-19 сходи пл. 4,8 кв.м.,, вартістю 52 575 грн Загальною площею 2 поверху: 61,4 кв.м., загальною, вартістю 916 166 грн Вхід в виділену частину будинку зберегти існуючий з боку двору в підвал і організувати на другий поверх за допомогою влаштування зовнішніх сходів і дверного отвору на внутрішні сходи. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю у вартості ідеальної частки в спільній частковій власності в сумі 36 084 грн
У липні 2023 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про роз`яснення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року, у якому просила суд роз`яснити рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 у справі № 521/15787/15-ц, зазначивши: 
- чи підлягає виділенню земельна ділянка на якій розташовано будинок у власність ОСОБА_1 для влаштування сходів на другий поверх спірного будинку; 
- чи потрібно їй отримувати додатково дозвіл на будівництво іншого власника частини будинку - ОСОБА_2 ; 
- чи потрібно узгодити геометричний розмір цих сходинок, а саме за на власний розсуд, чи за погодженням з ОСОБА_2 ; 
- на кого та в якій мірі покладено обов`язок щодо приведення інженерних комунікацій (електромережа, водопостачання тощо) розташованих у спірному будинку, а також обов`язок влаштування входу на другий поверх спірного будинку відповідно до рішення суду від 05 березня 2018 у справі № 521/15787/15-ц; 
- яким чином довести ці комунікації до другого поверху, зокрема чи можливо їх провести шляхом механічної фіксації водопроводу до стінки першого поверху;
- хто та за чий рахунок буде встановлювати додаткові окремі лічильники електропостачання, водопостачання та роз`яснити місце їх розташування;
- кому ( у власності кого) залишається лічильники та відповідна мережа електро та водопостачання, котрі були встановлені для відповідної подачі електроенергії та водопостачання до моменту поділу будинку. 
Заява обґрунтована тим, що рішення суду не є зрозумілим та не дає підстав для однозначного тлумачення його змісту, що може призвести до його неповного виконання та порушення прав та законних інтересів заявниці ОСОБА_1 , зокрема є незрозумілим в частині необхідності організації на другий поверх спірного будинку за допомогою влаштування зовнішніх сходів і дверного отвору на внутрішні сходи. При поділі житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 між сторонами, кожному із них, переходить право власності на земельну ділянку, на якій він розміщеній, яка була придбана за час шлюбу та також є об?єктом спільної власності, а саме на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_2 , без зміни її цільового призначення, пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку. 
Однак, ОСОБА_1 звертає увагу суду, що зазначене в рішенні суду влаштування зовнішніх сходів потребує виділення земельної ділянки для їх облаштування. Не визначення судом площі такої земельної ділянки є суттєвою обставиною, яка може вплинути на подальший поділ земельної ділянки. Для належного влаштування сходів з зовнішньої сторони будинку, відповідно до резолютивної частини рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року необхідне виділення земельної ділянки, на якій такі сходи будуть розташовані. 
Окрім того, зазначає, що влаштування сходинок є не що іншим, як зведення об`єкта нерухомості, в зв`язку з чим, з метою виконання судового рішення в частині влаштування сходинок, не зрозуміло чи потрібно заявниці отримувати додатково дозвіл на будівництво іншого власника частини будинку - ОСОБА_2 . 
Не зрозумілим так і залишилось питання щодо розміру цих сходинок, а саме на власний розсуд, чи за погодженням з ОСОБА_5 у власність позивача виділено частину будинку, яка є самостійною, автономною з огляду на наявність інженерних комунікацій та не потребує додаткового влаштування. 
При цьому виділення ОСОБА_1 частини будинку, яка не є самостійною та автономною з точки зору наявності інженерних комунікацій покладає надмірний тягар на неї та не відповідає принципу пропорційності та справедливості. Не роз`яснення рішення з наведених підстав призведе до порушення законних прав та інтересів ОСОБА_1 . Враховуючи те, що у висновку експерта не вирішено питання влаштування інженерних комунікацій, облаштування входу на другий поверх та влаштування сходів на другий поверх спірного буднику, а мотивувальна та резолютивна частина рішення суду не містять однозначних тверджень щодо вирішення цього питання, тому на думку заявниці є підстави для роз`яснення вказаного рішення суду.
Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року у справі № 521/15787/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя.
Відмовляючи у задоволенні заяви суд першої інстанції виходив з того, що роз`яснення судового рішення у спосіб, який просить визначити заявниця, фактично є вирішенням певних позовних вимог, що не були заявлені при подачі ОСОБА_2 вказаного позову.
Не погодившись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 звернулася з апеляційною скаргою, у якій посилаючись на обставини, якими обґрунтовується вимоги поданої нею заяви, і яким скаржниця вважає суд не надав належної оцінки, просить скасувати ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги її заяви.
Також скаржниця вказує про те, що суд першої інстанції розглянув заяву без її участі за умови не повідомлення належним чином, про дату і час розгляду поданої нею заяви.
Учасники справи у судове засідання не з`явилися будучи належним чином повідомленими  про дату, час і місце розгляду справи, із заявою (клопотанням) про відкладення розгляду справи до суду  не звертались, що не перешкоджає розгляду  заяви ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду в межах, визначених ст. 367 ЦПК України колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на таке.
Відповідно до приписів статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосування норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Вказаним вимогам оскаржуване судове рішення відповідає не в повній мірі, з огляду на таке.
Із тексту оскаржуваної ухвали убачається, що у судове засідання учасники справи не викликались.
Так, статтею 271 ЦПК України передбачено, що суд у разі необхідності може викликати учасників справи в судове засідання, неприбуття цих осіб, які були належним чином повідомленими про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розглядові заяви про роз`яснення рішення.
Разом з цим, норми ЦПК України не містять і вказівок про розгляд відповідних заяв без повідомлення учасників справи, тому, відсутність у чинному законодавстві обов`язку суду розглядати заяву про роз`яснення рішення суду з викликом у судове засідання учасників процесу, не дає підстав для висновку, що таких учасників справи суд не повинен повідомити про місце, дату і час судового засідання взагалі.
Тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. 
У матеріалах справи відсутні докази інформування ОСОБА_1 про дату, час та місце розгляду поданої неї заяви, що вказує про порушення процесуальних гарантій забезпечення належного розгляду вказаного питання через неналежне її повідомлення.
Вказане відповідно до вимог пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, оскільки ОСОБА_1 обґрунтовує свою апеляційну скаргу тим, що суд першої інстанції не повідомив її належним чином про розгляд поданої неї заяви, і ця обставина підтверджується матеріалами справи, тому колегія суддів доходить висновку, що оскаржуване судове рішення підлягає обов`язковому скасуванню.
Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року у справі № 521/15787/15-ц , колегія суддів виходить з такого.
Статтею 271 ЦПК України передбачено, що за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення. Подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.
У п. 21 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення в цивільній справі» №14 від 18 грудня 2009 року зазначено, що роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію. Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання. Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.
За своєю правовою суттю роз`яснення судового рішення зумовлено його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, які будуть здійснювати його виконання. Незрозумілим є рішення суду, в якому припускається кілька варіантів тлумачення; роз`яснюються не висновки, яких дійшов суд, а ухвалене судове рішення; підставою для роз`яснення рішення суду є утруднення чи неможливість його виконання. Зрозумілість судового рішення полягає у тому, що його резолютивна частина не припускає кілька варіантів тлумачення. Роз`яснення інших частин рішення (крім резолютивної) не має правового значення, оскільки вони не мають обов`язкового характеру для примусового виконання.
Стаття 271 ЦПК України передбачає можливість роз`яснення судом ухваленого ним рішення з метою усунення такого недоліку, як незрозумілість судового рішення (наприклад, можливість неоднакового тлумачення висновків суду), що перешкоджає його належному виконанню.
Також, виходячи із системного тлумачення положень статті 271 ЦПК України, механізм, визначений цією статтею, не може використовуватися, якщо хтось із осіб, які беруть участь у справі, не розуміє, наприклад, мотивації судового рішення. У разі незгоди з мотивацією судового рішення особи, які беруть участь у справі, можуть оскаржити це судове рішення, якщо таке право надане цим Кодексом.
В ухвалі Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 у справі № 800/211/16 встановлено таке: «необхідність роз`яснення судового рішення зумовлена його нечіткістю за змістом, коли воно є неясним та незрозумілим як для осіб, стосовно яких воно ухвалене, так і для тих, що будуть здійснювати його виконання.
Не підлягають роз`ясненню судові рішення, прийняті з процесуальних питань, які не стосуються предмета спору, що виник між сторонами у справі, а лише вказує на ту чи іншу процесуальну дію, прийняту судом у межах наданих йому повноважень.
Так, рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 05 березня 2018 року, яке змінено постановою Верховного суду від 03 червня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя було задоволено. 
Розділено домоволодіння та надвірні споруди за адресою: АДРЕСА_1 , що було набуте за час шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
Визнано за ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , право власності на 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М», та виділити в натурі: - у підвалі: 3-2 коридор пл. 7,8 кв.м., вартістю 61 703 грн; 3-3 підсобне пл. 24,0 кв.м., вартістю 189 857 грн; 3-6 сходи пл. 4,8 кв.м., вартістю 37 971 грн, загальною площею у підвалі: 36,6 кв.м. - на 1 поверсі: 3-7 коридор пл. 10,0 кв.м., вартістю 109 530 грн; 3-8 житлове пл. 24,1 кв.м., вартістю 263 968 грн; 3-9 санвузол пл. 5,5 кв.м., вартістю 60 242 грн; 3-10 кухня пл. 14,0 кв.м., вартістю 153 342 грн; 3-11 комора пл. 2,6 кв.м., вартістю 28 478 грн; 3-12 тамбур пл . 2,8 кв.м., вартістю 30 668 грн; 3-13 сходи пл. 4,8 кв.м., вартістю 52 575 грн. 
Загальною площею 1 поверху: 63,8 кв.м., загальною, вартістю: 988 334 грн.
Вхід в виділену частину будинку зберегти існуючий з боку двору на 1-й поверх, що має сполучення з підвальними приміщеннями по внутрішніх сходах. Вселено ОСОБА_2 , в 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М». 
       Зобов`язано ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_2 , в користуванні 1/2 часткою домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М». 
       Визнано за ОСОБА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , право власності на 1/2 частку домоволодіння та надвірних споруд за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається з житлового будинку загальною площею 192,6 кв.м, житловою площею 69,0 кв.м, гаража літ. «М», та виділити в натурі: - у підвалі: 3-1 комора пл. 5,7 кв.м., вартістю 45 091 грн; 3-4 гараж пл. 20,6 кв.м., вартістю 162 961грн; 3-5 комора пл. 4,5 кв.м., вартістю 35 598 грн Загальною площею у підвалі: 30,8 кв.м.; - на 2 поверсі: 3-14 коридор пл. 6,1 кв.м., вартістю 66 814 грн; 3-15 житлове пл. 11,0 кв.м., вартістю 120 483 грн; 3-16 житлове пл. 12,7 кв.м., вартістю 139 103 грн; 3-17 ванна пл. 5,6 кв.м., вартістю 61 337 грн; 3-18 житлове пл. 21,2 кв.м., вартістю 232 204 грн; 3-19 сходи пл. 4,8 кв.м.,, вартістю 52 575 грн.
       Загальною площею 2 поверху: 61,4 кв.м., загальною, вартістю 916 166 грн.
       Вхід в виділену частину будинку зберегти існуючий з боку двору в підвал і організувати на другий поверх за допомогою влаштування зовнішніх сходів і дверного отвору на внутрішні сходи. 
       Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 різницю у вартості ідеальної частки в спільній частковій власності в сумі 36 084 грн.
       Апеляційний суд звертає увагу, що у процесуальному законодавстві (Цивільному, Господарському процесуальному кодексах України, Кодексі адміністративного судочинства України та Кримінальному процесуальному кодексі України) відсутня чітка вказівка щодо роз`яснення саме резолютивної частини рішення та щодо вирішення проблемних питань, що виникають у зв`язку із виконанням судового рішення.
       Діюче процесуальне законодавство передбачає, що рішення суду повинно бути зрозумілим.
Зрозумілість судового рішення полягає в тому, що його частини не припускають кілька варіантів тлумачення.
Фактично роз`ясненням рішення є зміна форми його викладення таким чином, щоб ті частини судового акта, які викликають труднощі для розуміння, були висвітлені ясніше та зрозуміліше. При цьому суд, роз`яснюючи рішення, не вправі вносити будь-які зміни в існуюче рішення. Тобто процесуальна процедура роз`яснення судового акта виключає можливість будь-яким чином змінювати зміст цього судового рішення, навіть у разі подальшого виявлення судом правових помилок, допущених під час його ухвалення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів зауважує, що оскільки вимоги щодо порядку користування чи поділу земельної ділянки, на якій розташоване вказане вище домоволодіння сторонами у справі не заявлялися, частина якої як вказує заявниця необхідна їй для облаштування зовнішніх сходів на другий поверх будинку, а заявлені вимоги щодо роз`яснення вказаного рішення суду у спосіб, що зазначений ОСОБА_1 у поданій до суду заяві, фактично зводиться до внесення змін в існуюче вказане судове рішення, яке колегія суддів вважає є зрозумілим, не припускає кілька варіантів тлумачення, і не потребує додаткових роз`яснень, а тому апеляційний суд вважає, що відсутні передбачені процесуальним законом підстави для його роз`яснення.
        Відповідно до ч. 1 п. 2 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
       Підсумовуючи наведене колегія суддів ураховуючи встановлені порушення судом норм процесуального права, які відповідно до пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, вважає, що апеляційну скаргу потрібно задовольнити частково, оскаржувану ухвалу суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 05 березня 2018 року у справі № 521/15787/15-ц.
Керуючись ст.ст.367, 374,375, 381-384 ЦПК України
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Малиновського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2023 року скасувати на ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про роз`яснення рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 05 березня 2018 року у справі № 521/15787/15-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ спільної сумісної власності подружжя – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 12 лютого 2024 року.

Головуючий                                                                        Ю.П. Лозко

Судді:                                                                                М.В. Назарова

                                                                                       В.А. Коновалова