КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

	

П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 грудня 2023 року                                                                                                      місто Київ
єдиний унікальний номер справи: 760/10362/21
номер провадження: 22-ц/824/11015/2023
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого - Верланова С.М. (суддя - доповідач),
суддів: Нежури В.А., Соколової В.В.,
за участю секретаря - Мазурок О.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року у складі судді Українця В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з  позовом до ОСОБА_1 про стягнення коштів.
Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . 31 жовтня 2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до п.1 якого вони домовились у майбутньому, в строк до 19 лютого 2021 року включно, укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Зазначав, що пунктом 4 вказаного попереднього договору визначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання, позивач передав відповідачу грошову суму в розмірі 369 720 грн 00 коп., а відповідно до пункту 5 цього договору відповідач зобов`язувався попередити про недоліки, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням квартири. 
Позивач вказував, що він направив відповідачу повідомлення про те, що укладення основного договору відбудеться 19 лютого 2021 року о 10 год 00 хв. в офісі приватного нотаріуса та просив відповідача надати приватному нотаріусу необхідні для підготовки договору документи, довідки від обслуговуючих організацій і комунальних служб про відсутність заборгованостей та квитанції про оплату комунальних послуг за останні два місяці. 
Зазначав, що 13 лютого 2021 року під час огляду квартири ним було виявлено самовільне втручання в мережу гарячого водопостачання та незаконне використання власником квартири гарячої води поза приладами обліку. Про це він повідомив обслуговуючу компанію будинку товариство з обмеженою відповідальністю  «Будсервісцент - Комфорт» (далі - ТОВ «Будсервісцент - Комфорт»). Листом структурного підрозділу «Енергозбут» КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» від 25 березня 2021 року доведено до відома ТОВ «Будсервісцент - Комфорт» про те, що при обстеженні квартири АДРЕСА_1 було виявлено, що квартира самовільно приєднана до мережі гарячого водопостачання будинку та використовує теплоносій на підігрів квартири (через систему тепла підлога) без урахування лічильника. Вищевказана ситуація є порушенням правил використання внутрішньо будинкової системи ГВП, яка знаходиться на балансі ТОВ «Будсервісцент-Комфорт». Для подальшого без аварійного, якісного функціонування внутрішньо будинкової системи ГВП та коректних розрахунків за ГВП зобов`язано власника квартири АДРЕСА_1 від`єднати самовільне підключення до системи ГВП та демонтувати систему тепла підлога, яка підключена до будинкової системи ГВП.
Вказував, що відповідач неодноразово ухилявся від його вимоги надати довідки від обслуговуючих організацій та комунальних служб про відсутність заборгованостей та квитанції про оплату комунальних послуг. 19 лютого 2021 року він зустрівся з відповідачем у приватного нотаріуса, проте основний договір не був укладений у зв`язку із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за попереднім договором. Зокрема, відповідачем не було попереджено про недоліки квартири, а саме, самовільне втручання в мережу гарячого водопостачання та незаконне використання власниками квартири гарячої води поза приладами обліку. Тому вважав, що у зв`язку з цим відповідач зобов`язаний відповідно до умов попереднього договору повернути йому грошові кошти у розмірі 369 720 грн 00 коп., які отримані ним за цим договором. 02 березня 2021 року позивач направив відповідачу досудову вимогу з проханням у добровільному порядку повернути кошти. Проте, відповідач грошові кошти не повернув.
З урахуванням наведеного, ОСОБА_2 просив стягнути з ОСОБА_1 на свою його користь: 369 720 грн 00 коп. - кошти, сплачені в якості авансу за попереднім договором; 7 450 грн 00 коп. - витрати на юридичну перевірку об`єкта нерухомості перед купівлею та супровід угоди купівлі-продажу; 2 000 грн 00 коп. та 3 697 грн 00 коп. - витрати на нотаріальні дії; 5 846 грн 00 коп. - витрати на банківські послуги, пов`язані з орендою сейфових скриньок для зберігання грошових коштів.
Рішенням Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти сплачені за попереднім договором у розмірі 369 720 грн 00 коп., витрати за нотаріальні дії у розмірі 5 697 грн 00 коп. та судовий збір у розмірі 3 754 грн 17 коп.
У задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог мотивоване тим, що основний договір купівлі-продажу квартири не був укладений, у зв`язку з невиконання відповідачем зобов`язань за попередній договором, а саме, не попередження позивача про недоліки, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням квартиру (самовільне втручання в мережу гарячого водопостачання та незаконне використання власником квартири гарячої води поза приладами обліку), а тому суд дійшов висновку, що сплачені позивачем грошові кошти у сумі 369 720 грн 00 коп. за попереднім договором є авансом та підлягають повернення позивачу. Також суд дійшов висновку, що оскільки основний договір між сторонами не укладено у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за попереднім договором, то з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на нотаріальні дії в розмірі 5 697 грн               00 коп.      
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині задоволених позовних вимог, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати в цій частині та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позову ОСОБА_2 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не врахував ні зміст умов попереднього договору, ні доводи відповідача, які були зазначені у письмових поясненнях, а тому необґрунтовано прирівняв передану позивачем відповідачу суму авансу, безпідставно застосувавши правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду від 21 лютого 2018 року у справі №910/12382/17, оскільки умови п.4 попереднього договору не дають підстав визначати передану відповідачу грошову суму як аванс, та як вони повністю протирічать вказаній вище правовій позиції Верховного Суду.
Зазначає, що свої зобов`язання відповідач виконав повністю, про наявні недоліки квартири ним було відкрито попереджено позивача до настання крайнього строку виконання зобов`язань (кінцевого строку, встановленого сторонами для укладання основного договору) в обраний ним доступний для сторін спосіб, а саме, шляхом надання вільного доступу позивачу до квартири відповідача, що свідчить про забезпечення з боку відповідача обізнаності позивача з недоліками квартири та за відсутності дій, що свідчили про приховування відповідачем таких недоліків.
Вказує, що позивач в позовній заяві сам зазначає, що під час огляду квартири                    13 лютого 2021 року ним було виявлено в квартирі самовільне втручання. Проте відповідач цей факт ніяким чином не скривав від позивача, надавши останньому повний доступ до усіх інженерних мереж, обладнання та пристроїв, розташованих у квартирі.
З огляду на прийняте перед укладанням основного договору самим позивачем одноособового рішення про відмову від його укладання, яке не пов`язане із невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за попереднім договором, вичерпний перелік яких було визначено у п.5 попереднього договору, та з огляду на забезпечення відповідачем обізнаності позивача з недоліками квартири, вбачається, що після односторонньої, але безпідставної, відмови саме позивача від укладання основного договору, відповідач, правомірно на підставі п.9 попереднього договору залишив собі в якості штрафу суму коштів, яка була попередньо передана йому позивачем.
Представник позивача - адвокат Пінчук О.Г. подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просить рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення, посилаючись на його законність на обґрунтованість. Вказує, що суд першої інстанції дійшов до вірного висновку, що сплачені позивачем грошові кошти у сумі 369 720 грн 00 коп. за попереднім договором є авансом та підлягають поверненню позивачу, оскільки договору купівлі-продажу, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між позивачем та відповідачем укладено не було, а тому грошова сума, яка була передана відповідачу при укладанні попереднього договору купівлі-продажу не може бути завдатком, а є авансом, який підлягає повернення позивачу, що узгоджується з правовими висновками Верховного Суду. Вказує, що суд першої інстанції вірно встановив, що відповідачем було порушено п.5 попереднього договору, а саме не попередження про недоліки, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням квартиру. Таким чином, відповідачем зобов`язання за попереднім договором не виконані. За таких обставин, сплачені позивачем грошові кошти за попереднім договором є авансом та підлягають поверненню позивачу.
Водночас представник позивача просить стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу, у зв`язку з розглядом справи у суді апеляційної інстанції у розмірі 27 000 грн 00 коп. 
Відповідно до положень ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Рішення суду першої інстанції в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення витрат на юридичну перевірку об`єкта нерухомості перед купівлею та супровід угоди купівлі-продажу у розмірі 7 450 грн 00 коп., а також стягнення витрат на банківські послуги, пов`язані з орендою сейфових скриньок для зберігання грошових коштів у розмірі 5 846 грн 00 коп., в апеляційному порядку не оскаржуються, а тому відповідно до положень ч.1 ст.376 ЦПК України його законність та обґрунтованість в цій частині колегією суддів не перевіряється.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, враховуючи доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 .
31 жовтня 2020 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений попередній договір купівлі-продажу, відповідно до п.1 якого сторони домовились у майбутньому, в строк до 19 лютого 2021 року включно, укласти договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 . Даний договір посвідчений приватним нотаріусом Київіського міського нотаріального округу Майдибурою О.В. та зареєстрований в реєстрі за №17479. 
Згідно з пунктом 4 цього договору визначено, що з метою забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сторона 2 (покупець - ОСОБА_2 ) передає стороні 1 (продавцю - ОСОБА_1 ) грошову суму в розмірі 369 720 грн 00 коп., що є еквівалентом 13 000 доларів США згідно курсу Національного банку України на день укладення цього договору.     
Відповідно до пункту 5 цього договору передбачено, що продавець зобов`язується, зокрема, попередити покупця про недоліки, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням квартиру (підпункт 8 договору).
Згідно з пунктом 8 даного договору сторони домовилися, що уразі односторонньої відмови продавця від укладення основного договору, неподання нею документів, необхідних для нотаріального посвідчення основного договору, неприбуття цієї сторони до нотаріуса для укладення основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не буде укладений з вини сторони 1, сторона 1 має, крім повернення покупця отриманої грошової суми (п.4 цього договору), сплатити стороні 2 штраф, суму якого сторони визначають у розмірі 369 720 грн 00 коп., що є  еквівалентом 13 000 доларів США згідно курсу Національного банку України на день укладення цього договору.     
Пунктом 9 договору передбачено, що сторони домовилися, що уразі односторонньої відмови покупця від укладення основного договору та неприбуття цієї сторони до нотаріуса для укладення основного договору та за наявності інших обставин, внаслідок яких основний договір не буде укладений з вини сторони 2, передана продавцю грошова сума  (п.4 цього договору) залишається у сторони 1 в якості штрафу.  
Згідно з пунктом 14 попереднього договору плату за нотаріальне посвідчення цього договору сплачує покупець.   
Відповідно до довідки приватного нотаріуса Майдибура О.В. від 31 жовтня 2020 року, за вчинення нотаріальних дій, а саме, при посвідченні попереднього договору за реєстровим № 17479 від 31 жовтня 2020 року сплачено 2000 грн.00 коп. за нотаріальні послуги та сплачено 1 % державне мито від суми договору, що складає 3 697 грн 20 коп., відповідно до Декрету «Про державне мито» (а.с.33). 
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що ОСОБА_2 умови попереднього договору виконав повністю та передав продавцю ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 369 720 грн 00 коп., що станом на 31 жовтня 2020 року було еквівалентно 13 000 доларів США.
Проте договір купівлі-продажу нерухомого майна між ОСОБА_1 та                     ОСОБА_2 у визначений ними строк укладено не було. 
При цьому, судом першої інстанції встановлено, що 13 лютого 2021 року під час огляду квартири позивачем було виявлено самовільне втручання в мережу гарячого водопостачання та незаконне використання власником квартири гарячої води поза приладами обліку.
Листом структурного підрозділу «Енергозбут» КП виконавчого органу Київради (КМДА) «Київтеплоенерго» від 25 березня 2021 року доведено до відома ТОВ «Будсервісцент - Комфорт» про те, що при обстеженні квартири АДРЕСА_1 було виявлено, що квартира самовільно приєднана до мережі гарячого водопостачання будинку та використовує теплоносій на підігрів квартири (через систему тепла підлога) без урахування лічильника. Вищевказана ситуація є порушенням правил використання внутрішньо будинкової системи ГВП, яка знаходиться на балансі ТОВ «Будсервісцент-Комфорт». Для подальшого безаварійного, якісного функціонування внутрішньо будинкової системи ГВП та коректних розрахунків за ГВП зобов`язано власника квартири АДРЕСА_1 від`єднати самовільне підключення до системи ГВП та демонтувати систему тепла підлога, яка підключена до будинкової системи ГВП.
Позивач ОСОБА_2 у суді першої інстанції зазначив, що 19 лютого 2021 року він зустрівся з відповідачем у приватного нотаріуса, проте основний договір не був укладений у зв`язку з невиконанням відповідачем своїх зобов`язань за попереднім договором. Зокрема, відповідачем не було попереджено про недоліки квартири, а саме самовільне втручання в мережу гарячого водопостачання та незаконне використання власниками квартири гарячої води поза приладами обліку.
Заперечуючи доводи позивача, сторона відповідача послалась на те, що відповідач не приховував від позивача недоліки квартири, надавши останньому повний доступ до усіх інженерних мереж, обладнання та пристроїв, що розташовані у квартирі. Таким чином, майже за тиждень до дати укладення основного договору позивача було попереджено відповідачем про вказані недоліки квартири шляхом надання вільного доступу до усіх мереж квартири.
Також сторона відповідача зазначила, що переданий позивачем платіж виконував функцію способу забезпечення виконання зобов`язань, оскільки був виданий саме на підтвердження зобов`язання та на забезпечення його виконання. Про це сторони зазначили у пункті 4 попереднього договору. Таким чином, зазначена сума має ознаки завдатку, вказані у                 ст. 570 ЦК України, а не авансу.
Відповідно до ч.1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу.
Частиною 1 ст.546 ЦК України передбачено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.
Згідно зі ст.570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Правові наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком передбачені вимогами ст. 571 ЦК України, зокрема: якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора; якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості; сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором; у разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
За змістом наведених норм ЦК України завдаток є доказом існування зобов`язання, виконує платіжну функцію та є способом забезпечення виконання зобов`язання.
Згідно з положеннями статей 546, 548 ЦК України завдатком може бути забезпечене лише дійсне зобов`язання, яке випливає із договору, укладеного сторонами.
Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
Установивши, що основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами у справі укладений не був, а вони лише домовилися, що такий договір буде укладений в майбутньому, у зв`язку з тим, що відповідачем зобов`язання за попереднім договором не виконані, а саме,  було порушено вимоги пункту 5 попереднього договору (не попередження позивача про недоліки, які значно знижують цінність або можливість використання за цільовим призначенням квартиру), колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що передані позивачем грошові кошти у сумі 369 720 грн 00 коп. за попереднім договором є авансом, який підлягає поверненню, а не завдатком.      
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постановах: від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13 та від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12, який залишився незмінним Верховним Судом у постановах: від 30 січня 2019 року № 461/5297/16-ц (провадження № 61-22017св18) та від 17 червня 2021 року  у справі №711/5065/15-ц (провадження (№61-18537св19).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч.4 ст.263 ЦПК України).
Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для стягнення відповідача на користь позивача витрат, понесених позивачем на нотаріальні дії у розмірі 5 697 грн. 00 коп., оскільки основний договір між сторонами не укладено у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань за попереднім договором.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач свої зобов`язання за попереднім договором виконав повністю, відкрито попередивши позивача про наявні недоліки квартири до кінцевого строку, встановленого сторонами для укладання основного договору, проте основний договір купівлі-продажу квартири між сторонами не був укладений саме через безпідставну відмову позивача, а тому представник відповідача вважає, що відповідач правомірно на підставі п.9 попереднього договору залишив собі передану позивачем суму коштів в якості штрафу, є необґрунтованими, оскільки згідно усталеної практики Верховного Суду сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, як їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони відбулось укладення договору.       
З наведених підстав також не заслуговують на увагу твердження в апеляційній скарзі про те, що позивачем була передана відповідачу сума коштів у розмірі саме на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання, про що сторони зазначили в пункті 4 попереднього договору, тобто мали всі ознаки завдатку, вказані у ч.1 ст.570 ЦК України, та не є авансом. 
Інші  обставини, на які посилається представник відповідача в апеляційній скарзі в цій частині, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановлені судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.    
Таким чином, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення коштів за попереднім договором та витрат за нотаріальні дії ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, висновки суду є обґрунтованими, а тому це рішення в цій частині відповідно до ст.375 ЦПК України необхідно залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.
У відзиві на апеляційну скаргу представник позивача ОСОБА_2 - адвокат                  Пінчук О.Г. також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати, понесені останнім на професійну правничу допомогу у зв`язку з розлядом справи в суді апеляційної інстанції у розмірі 27 000 грн.
На підтвердження надання правничої допомоги та її оплату, адвокатом Пінчком О.Г. надано платіжну інструкцію №0.0.3170613587.1 від 28 серпня 2023 року на суму 27 000 грн 00 коп. та звіт про надану професійну допомогу від 28 серпня 2023 року. 
Так, з акту приймання-передачі наданої правничої допомоги від 28 серпня 2023 року, який підписаний адвокатським об`єднанням «Доміон» (далі - АО «Доміон») в особі керуючого партнера Пінчука О.Г. та ОСОБА_2 (клієнт) вбачається, що на виконання умов договору про надання правничої допомоги від 29 березня 2021 року №29-03/21 за результатами виконання доручення щодо представництва в апеляційному провадженні щодо оскарження рішення Солом`янського районного суду міста  Києва від 25 квітня 2023 року, АО «Доміон» надало клієнту, а клієнт отримав правничу допомогу у справі про стягнення з ОСОБА_1 коштів, які були сплачені на підставі попереднього договору, відповідно до звіту про надану професійну правничу допомогу за період з 22 серпня 2023 року по                   28 серпня 2023 року. Вартість наданої АО «Доміон» правничої допомоги за дорученням визначена за домовленістю сторін на підставі тарифів адвокатського об`єднання і становить 27 000 грн 00 коп., без ПДВ, які сплачені у повному обсязі клієнтом на рахунок АО «Доміон» (а.с.205).
Зі звіту про надану професійну допомогу за період з 22 серпня 2023 року по 28 серпня 2023 року слідує, що  адвокатом Пінчуком О.Г. надано таку професійну допомогу: зустріч з клієнтом, обговорення та погодження дій у справі на стадії апеляційного розгляду - 1 год; ознайомлення та аналіз апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, пошук актуальної судової практики - 1,5 год; правовий аналіз рішення суду першої інстанції, матеріалів справи на предмет законності оскаржуваного рішення, складення відзиву на апеляційну скаргу щодо рішення суду першої інстанції - 3,2 год; підготовка відзиву та додатків до нього для подання до Київського апеляційного суду, направлення відзиву на апеляційну скаргу на адресу відповідача, подання відзиву на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду - 2,4 год (дорога - 1 год); участь у судовому розгляді апеляційної скарги у Київському апеляційному суді - 2 год (дорога - 1 год). Всього - 10,1 год (а.с.206).
28 серпня 2023 року  ОСОБА_2 сплатив на розрахунковий рахунок АО «Доміон» грошові кошти у розмірі 27 000 грн 00 коп. згідно договору про надання правничої допомоги від 28 серпня 2023 року №29-03/21, що підтверджується наданою платіжною інструкцією №0.0.3170613587.1 від 28 серпня 2023 року (а.с.204).
Згідно зі ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу (п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України)
Відповідно до ч.1 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до п.п.1, 2 ч.3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч.4 ст. 137 ЦК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим на виконання робіт.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 та від 06 грудня 2019 року у справі № 910/353/19, а також у постановах Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 910/7586/19, від 12 січня 2022 року у справі № 750/10242/20.
Під час апеляційного розгляду справи представник відповідача - адвокат Романчук О.А. просив зменшити заявлену представником позивача суму відшкодування витрат на професійну правничу допомогу, посилаючись на неспівмірність заявленого розміру наданим послугам.
Враховуючи складність справи та обсяг виконаної адвокатом роботи, принципи співмірності та розумності судових витрат, а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, а також з урахуванням відзиву представника позивача щодо витрат на правничу допомогу наданим послугам, апеляційний суд приходить до висновку про необхідність зменшення їх розміру та стягнути з  ОСОБА_1 на користь  ОСОБА_2  витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 грн 00 коп.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,   
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Солом`янського районного суду міста Києва від 25 квітня 2023 року в частині задоволених позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, сплачених за попереднім договором, стягнення витрат за нотаріальні дії та в частині стягнення судового збору - залишити без змін.   
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги у розмірі 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.
 
Головуючий
 
Судді: