ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/12730/22  Номер провадження 22-ц/814/855/24	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І.О.  Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
Головуючого судді Бутенко С. Б.
Суддів Обідіної О. І., Прядкіної О. В.
розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Петько Антона Володимировича
на заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2023 року у складі судді Блажко І. О.
у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення коштів,
в с т а н о в и в:
У листопаді 2022 року ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , у якому просила про стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 106 191,91 грн, яка складається з 73 120 грн - аванс у подвійному розмірі, 19 656,25 грн - пеня та 13 415,62 грн - інфляційні.
Позов мотивовано тим, що між нею та ОСОБА_1 16.01.2022 укладено попередній договір (договір завдатку). Згідно умов вказаного договору сторони зобов`язуються в строк до 01.03.2022 укласти договір купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна шляхом переуступки майнових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Пунктом 1.1.3 договору передбачено, що фактична передача квартири покупцеві продавцем буде здійснена не пізніше 01 березня 2022 року. На підтвердження взятого на себе зобов`язання, покупець передав в рахунок вартості квартири, а продавець отримав завдаток в сумі 1000 доларів США (пункт 2.1 договору). 
Пункт 4.3 договору чітко визначає, що договір вважається виконаним з моменту підписання між сторонами договору купівлі-продажу, але не пізніше дати, вказаної у договорі. 
Передача квартири мала відбутися до 01.03.2022, проте відповідачем порушено цю умову договору, більше того, до 24.02.2022 (за 4 дні до закінчення терміну виконання умов договору) не вжито необхідних дій для можливості безперешкодної реєстрації права власності на нерухоме майно. Станом на 31.10.2022 в квартирі зареєстровані громадяни, і зняття їх з реєстрації на даний час неможливе, оскільки через воєнний стан, запроваджений у державі через військову агресію російської федерації, припинено дії демографічних реєстрів, і їх не буде відновлено до закінчення війни. Вказувала, що вона з родиною мешкає в орендованій квартирі, тому питання придбання житла стоїть гостро. Коли, у березні-місяці, стало зрозуміло, що відповідач не виконує зобов`язання і договір купівлі-продажу квартири укладено не буде, вона звернулася до відповідача з проханням повернути завдаток, проте прохання було проігноровано. Далі були неодноразові спроби поспілкуватися з ОСОБА_1 , проте вона не відповідала на телефонні дзвінки.
15 червня 2022 року на адресу відповідача надіслано претензію з вимогою повернути завдаток, переданий згідно попереднього договору від 16.01.2022. Повідомлення про вручення не повернулося, разом з тим, відповідно до інформації з сайту Укрпошти рекомендоване повідомлення вручено особисто відповідачу 21.06.2022. Станом на момент звернення до суду завдаток відповідачем не повернуто. 
Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана ОСОБА_2 грошова сума у розмірі 1 000 доларів США, є авансом, який підлягав поверненню, а не завдатком.
Беручи до уваги ту обставину, що договором передбачено продовження строку дії договору на 15 робочих днів, при умові настання непередбачуваних обставин, строк дії договору закінчився 22.03.2022.
23 березня 2022 року відповідач мав повернути отримані кошти в подвійному розмірі, разом з тим відмовився повертати, у зв`язку з чим стягненню підлягає заборгованість з урахуванням індексу інфляції, а також пеня у розмірі 19 656,26 грн. 
Заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2023 року позов ОСОБА_2 задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 106 191,91 грн, яка складається з 73 120 грн - аванс у подвійному розмірі, 19 656, 25 грн - пеня та 13 415,65 грн індекс інфляції.
Вирішено питання розподілу судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 1 061, 93 грн.
Роз`яснено порядок оскарження заочного рішення.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідач ОСОБА_1 порушила зобов`язання, що призвело до настання правових наслідків, встановлених договором та законом.
Ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року заяву представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Петька А. В. про перегляд заочного рішення суду залишено без задоволення.
В апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції представник  ОСОБА_1 - адвокат Петько А. В., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення місцевого суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на тому, що до матеріалів позову не надано документів, які б підвереджували, що ОСОБА_2 зробила все необхідне для укладення договору купівлі-продажу, але угода не відбулася із незалежних від неї обставин.
Вказує, що індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України, іноземна валюта індексації не підлягає, на що суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував, що під час укладення між сторонами договору завдатку передавалися грошові кошти в іноземній валюті, а тому передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають.
Зазначає, що обставини, що мають місце на території України та пов`язані з агресією рф проти України, підпадають під визначення форс-мажорних обставин, а тому нарахування пені позивачем є незаконною.
Наголошує, що єдиною причиною не укладення договору купівлі-продажу є відмова позивача від придбання квартири, а тому відповідач не повинна повертати кошти, які були їй передані за попереднім договором.
Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.
Колегія суддів апеляційного суду, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги, враховуючи наступне.
Частиною третьою статті 3 ЦПК України встановлено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою 1 розділу V Цивільного процесуального кодексу України. 
Спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи (частина четверта статті 19, стаття 274 ЦПК України).
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (частина перша статті 369 ЦПК України). 
Розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи (частина тринадцята статті 7 ЦПК України). 
Згідно частин першої, другої, четвертої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги апеляційний суд має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення згідно пунктів 3, 4 частини першої статті 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
По справі встановлено, що 16.01.2022 між продавцем ОСОБА_1 та покупцем ОСОБА_2 у простій письмовій формі укладено попередній договір (договір завдатку), відповідно до пункту 1.1. якого сторони домовились у строк до 01.03.2022 укласти договір купівлі-продажу майнових прав нерухомого майна шляхом переуступки майнових прав на квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , вартістю на момент укладення цього договору 38 000 доларів США.
Пунктом 1.1.3. договору передбачено, що фактична передача квартири покупцеві продавцем буде здійснена не пізніше 01 березня 2022 року.
Відповідно до пункту 2.1. договору на підтвердження взятого на себе зобов`язання покупець передав в рахунок вартості квартири, а продавець отримав завдаток в сумі 1 000 доларів США.
Пунктом 4.3. договору визначено, що договір вважається виконаним з моменту підписання між сторонами договору купівлі-продажу, але не пізніше дати вказаної у договорі.
У разі невиконання своїх зобов`язань, визначених пунктами 3.1.1. та 1.1.5. даного договору, продавець зобов`язався повернути покупцеві завдаток у подвійному розмірі, а в разі прострочення виплати завдатку в подвійному розмірі сплатити пеню у розмірі 1% від суми прострочення (але не більше подвійної облікової ставки НБУ, що діяла на момент прострочення), за кожен день прострочення.
Договір купівлі-продажу майнових прав в установлений строк сторонами укладено не було, а одержані кошти відповідачем не повернуто.
Вирішуючи справу, суд першої інстанції визнав сплачену позивачем суму за договором від 16.01.2022 завдатком та застосував наслідки, передбачені абзацом 2 частини першої статті 571, пунктом 3 частини першої статі 611, частиною другою статті 625 ЦК України в частині стягнення завдатку у подвійному розмірі, пені у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за 223 дні прострочення, починаючи з 23.03.2022, та інфляційних втрат від вказаної заборгованості, з чим колегія суддів апеляційного суду погодитись не може з огляду на таке. 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частина перша статті 628 ЦК України передбачає, шо зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частин першої, третьої статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Згідно зі статтею 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.
За статтею 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.
Відповідно до статті 546 ЦК України зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. 
Статтею 570 ЦК України визначено, що завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання.
На відміну від завдатку, аванс - це лише спосіб платежу. Він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, яка підлягає поверненню у випадку невиконання зобов`язання.
Правила статті 570 ЦК України поширюються на випадки, коли договір було укладено, але одна із сторін ухиляється від його виконання.
У справі, що переглядається, встановлено, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами не укладено, а внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише у разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу.
Проте, таке зобов`язання між сторонами не виникло, оскільки договір, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам законодавства, сторонами укладено не було, а вони лише домовились укласти такий договір у майбутньому, тому внесена позивачем сума є авансом, який підлягав поверненню позивачу, а не завдатком, як помилково вважав суд першої інстанції.
Таким чином, подвійне стягнення судом суми внесеного позивачем авансу не ґрунтується на вимогах закону та встановлених фактичних обставинах справи. 
Аванс (попередня оплата) - це грошова сума, яка не забезпечує виконання договору, а є сумою, що перераховується згідно з договором наперед, у рахунок майбутніх розрахунків, зокрема, за товар який має бути поставлений, за роботи, які мають бути виконані. При цьому аванс підлягає поверненню особі, яка його сплатила, лише у випадку невиконання зобов`язання, за яким передавався аванс, незалежно від того, з чиєї вини це відбулося (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року у справі № 711/5065/15-ц (провадження № 61-18537св19)). 
Отже, посилання в апеляційній скарзі на те, що саме з вини покупця ОСОБА_2 сторони не уклали основний договір, а тому позивачка втратила право вимагати повернення коштів, є безпідставними, оскільки сума грошових коштів, що за своєю правовою природою є авансом, підлягає поверненню особі, яка їх сплатила, незалежно від того, з вини якої сторони не відбулося укладення договору.
За змістом статей 610, 611 ЦК України невиконання зобов`язання у погоджений сторонами в договорі строк є порушенням зобов`язання, що зумовлює застосування до боржника наслідків, передбачених договором або законом, зокрема, сплату неустойки.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частини перша, третя статті 549 ЦК України).
Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (частина друга статті 551 ЦК України). 
У частині першій статті 614 ЦК України визначено, що особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язання.
Кредитор не має права на неустойку в разі, якщо боржник не відповідає за порушення зобов`язання, коли він доведе, що порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили (частина третя статті 550, частина перша статті 617 ЦК України).
Оскільки відповідачем по справі не доведено вжиття усіх залежних від неї заходів щодо повернення позивачці суми авансу або наявності обставин, що свідчать про відсутність її вини у порушенні грошового зобов`язання, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги представника відповідача щодо звільнення її від відповідальності за порушення зобов`язання. 
При цьому дія воєнного стану, введеного із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року відповідно до Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», на який, як наявність форс-мажорних обставин посилається апелянт, за відсутності доказів безпосереднього впливу таких обставин на можливість виконання зобов`язання з повернення одержаних авансових коштів, само по собі не є свідченням об`єктивної неможливості виконати грошове зобов`язання відповідачем.
Водночас, у спірних правовідносинах предметом забезпечувального зобов`язання у виді пені є завдаток у подвійному розмірі, який продавець має сплатити покупцеві у разі невиконання своїх зобов`язань, встановлених пунктом 3.1.1. попереднього договору від 16.01.2022 - укласти з покупцем договір купівлі-продажу нерухомості у строк, визначений цим договором - не пізніше 01.03.2022. 
Відповідно до частини другої статті 548 ЦК недійсне зобов`язання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Як встановлено по справі, сплачена позивачем сума за попереднім договором не є завдатком, а укладений договір в цій частині є недійсним в силу вимог статті 657, частини першої статті 220, частини другої статті 215 ЦК України, а отже, і правочин щодо забезпечення такого зобов`язання пенею є недійсним. 
Оскільки застосування до боржника, якій порушив грошове зобов`язання, неустойки (пені) допускається лише, якщо таке забезпечення виконання зобов`язання встановлено договором або законом, правових підстав для стягнення з відповідача пені за недійсним правочином колегією суддів апеляційного суду не вбачається. 
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом статті 1 Закону України від 03 липня 1991 року № 1282-XII «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання.
Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти.
Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України - гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. 
Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобов`язання, визначеного у гривнях.
Разом із тим у випадку порушення грошового зобов`язання, предметом якого є грошові кошти, виражені в гривнях з визначенням еквіваленту в іноземній валюті, передбачені частиною другою статті 625 ЦК України інфляційні втрати стягненню не підлягають, оскільки втрати від знецінення національної валюти внаслідок інфляції відновлені еквівалентом іноземної валюти. 
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 07 липня 2020 року у справі № 296/10217/15-ц (провадження № 14-727цс19). 
Оскільки позивач просить про стягнення заборгованості у еквіваленті долара США до гривні за офіційним курсом НБУ станом на 28.10.2022, на час звернення до суду із вказаним позовом, висновки суду першої інстанції щодо необхідності стягнення на користь ОСОБА_2 інфляційних нарахувань з березня по жовтень 2022 року на підставі частини другої статті 625 ЦПК України, яка не поширюється на випадки прострочення валютного зобов`язання, визначеного в еквіваленті до гривні, є помилковими.
З урахуванням правової природи спірних коштів у розмірі 1 000 доларів США, які є авансовим платежем, та заявлених позивачем вимог щодо стягнення заборгованості у національній валюті із застосуванням еквівалента іноземної валюти та перерахунку суми з урахуванням зміни курсу гривні до зазначеного в еквіваленті долара США, задоволенню підлягають вимоги позивача про стягнення з ОСОБА_1 36 560 грн авансу. В іншій частині вимоги позивача не ґрунтуються на нормах права та задоволенню не підлягають.
Враховуючи вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції, як ухваленого з порушенням норм матеріального та процесуального права, з постановленням по справі нового рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_2 у частині стягнення на її користь сплаченого авансу в еквіваленті за офіційним курсом НБУ станом на 28.10.2022 гривні до долара США - 36,56 грн, що становить 36 560 грн.
За правилами частини тринадцятої статті 141 ЦПК України, скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд відповідно змінює розподіл судових витрат. 
Згідно наявних у справі платіжних документів та виписки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, позивачем ОСОБА_2 було сплачено 1 061,90 грн судового збору за подання позовної заяви, відповідачем ОСОБА_1 - 1 610,40 грн за подання апеляційної скарги. На підставі частини першої статті 141 ЦПК України вказані судові витрати покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини десятої статті 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Петько Антона Володимировича - задовольнити частково.
Заочне рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 26 квітня 2023 року - скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення.
Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 36 560 грн сплаченого авансу.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Змінити розподіл судових витрат. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 365,60 грн компенсації судового збору за подання позовної заяви.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1 056,42 грн компенсації судового збору за подання апеляційної скарги.
Зобов`язати ОСОБА_2 сплатити на користь ОСОБА_1 різницю судових витрат у розмірі 690,82 грн, звільнивши сторони від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку лише у випадках, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя                                                                С. Б. Бутенко

Судді                                                                                О. І. Обідіна

               О. В. Прядкіна