ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
12 січня 2024 року
м. Київ
 
справа № 755/19685/21
провадження № 61-13581св23
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Червинської М. Є. (суддя-доповідач), Коротенка Є. В.,                   Коротуна В. М.,
 
учасники справи:            
позивач -  Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» на рішення Дніпровського районного суду міста Києва                              від 02 листопада 2022 року у складі судді Чех Н. А. та постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року у складі колегії суддів: Немировської О. В., Желепи О. В.,  Мазурик О. Ф.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У листопаді 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило у рахунок погашення заборгованості відповідача в розмірі 1 275 446,94 грн за кредитним договором, укладеним 17 грудня 2013 року, звернути стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку площею 0,0587 га з кадастровим номером 8000000000:66:680:0017, розташовану по АДРЕСА_1 шляхом продажу на прилюдних торгах.
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 17 грудня 2013 року між Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» (далі - ПАТ «КБ «Надра») та ОСОБА_1 укладений кредитний договір, за яким остання отримала кредит на умовах, визначених договором. 
На забезпечення виконання зобов`язань за цим договором, 17 грудня                 2013 року між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка площею 0,0587 га, розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:66:680:0017, цільове призначення - для ведення садівництва. 
16 червня 2020 року та 15 липня 2020 року ПАТ «КБ «Надра» уклало з ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» договори про відступлення прав вимоги, згідно з якими ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним та іпотечним договорами.
У зв`язку з наявною у відповідачки кредитною заборгованістю у розмірі                      1 275 446,94 грн, з яких: заборгованість за тілом кредиту - 1 094 895,48 грн, заборгованість за процентами - 180 551,46 грн, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» надіслало на її адресу вимогу про усунення порушення, яку боржниця проігнорувала. 
Посилаючись на викладене, ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» просило у рахунок погашення цієї заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада                       2022 року в задоволенні позову ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» відмовлено.
Суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав доказів набуття права вимоги за договором іпотеки від 17 грудня 2013 року, зокрема у матеріалах справи відсутній договір про відступлення права вимоги за іпотечним договором, укладеним між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ПАТ «КБ «Надра», предметом якого є спірна земельна ділянка.
Короткий зміст постанови апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 08 серпня 2023 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02 листопада 2022 року залишено без мін.
Апеляційний суд погодився з рішенням суду першої інстанції, вважав його законним та обґрунтованим і не вбачав підстав для його скасування. Суд зазначив, що відповідно до приписів частин першої, другої статті 83, частини п`ятої статті 177 ЦПК України позивач не надав договору про відступлення права вимоги за іпотечним договором, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Суд апеляційної інстанції також звернув увагу на те, що вказана справа перебувала у провадженні суду першої інстанції з листопада 2021 року до листопада 2022 року й сторона позивача не була позбавлена права надати докази на підтвердження позовних вимог, проте цього не зробила.
Приєднаний до апеляційної скарги договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки від 15 липня 2020 року, укладений між ПАТ КБ «Надра» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», за умовами якого позивач набув право вимоги за договором іпотеки, суд  апеляційної інстанції відхилив, пославшись на те, що відповідно до чинного процесуального законодавства позивач не був позбавлений права подати вказаний доказ до суду першої інстанції під час розгляду даної справи, проте цим правом не скористався. Доказів неможливості подачі вказаного доказу до районного суду сторона позивача суду апеляційної інстанції не надала.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
15 вересня 2023 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Підставами касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року в справі № 129/2399/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник посилається на порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга аргументована тим, що суди неповно дослідили обставини справи, не надали їм належної правової оцінки та дійшли помилкових висновків при вирішення спору.
Копія договору від 15 липня 2020 року про відступлення прав вимоги за договорами іпотеки міститься у додатках до позовної заяви у справі                         № 755/19685/21 про звернення стягнення, проте фактично не була долучена до позовної заяви у зв`язку із неуважністю відповідальної особи за формування додатків до позовної заяви - помічника юрисконсульта. До позовної заяви фактично було додано Інформаційну довідку № 280900799 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, згідно з якою іпотекодержателем спірної земельної ділянки є ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
Доводи інших учасників справи
Представник ОСОБА_1 - адвокат Анфьорова К. С.  подала відзив, у якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін як такі, що ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Зазначає, що позивач не надав належних доказів на підтвердження обставин, якими обґрунтовував позов, а з наданої товариством Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно не зрозуміло, хто саме має право вимоги за кредитним договором, укладеним між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 .
Рух справи в суді касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду від 05 жовтня 2023 року відкрито касаційне провадження у даній справі.                          
Витребувано з Дніпровського районного суду міста Києва цивільну справу № 755/19685/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій 
Суди встановили, що 17 грудня 2013 між ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 укладений кредитний договір № 45/П/84/2013-980, за умовами якого позичальник отримала грошові кошти у розмірі 1 142 140,69 грн із терміном повернення до 20 березня 2029 року та сплатою 3,99 % річних, а у разі невиконання та/або неналежного виконання умов кредитного договору процентна ставка становить - стандартна процентна ставка + 4 % річних. 
На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором на підставі іпотечного договору від 17 грудня 2013 року в іпотеку банку ОСОБА_1 передала нерухоме майно - належну їй на праві власності земельну ділянку площею 0,0587 га, яка розташована по АДРЕСА_1 , кадастровий номер 8000000000:66:680:0017, цільове призначення - для ведення садівництва.  
Згідно пункту 5 договору іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання зобов`язання в цілому чи в частині іпотекодержатель за своїм правом звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса, або на підставі застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.
Також установлено, що 16 червня 2020 між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» укладений договір № GL19N617898ПВФО про відступлення прав вимоги, за яким ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» отримало право вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором від 17 грудня                      2013 року. Станом на 16 червня 2020 року сума боргу за кредитним договором становила 1 275 446,94 грн, із них основний борг -                                       1 094 895,48 грн, відсотки - 180 551,46 грн.
Згідно вимоги від 18 серпня 2020 та від 18 вересня 2020 року ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» повідомляло ОСОБА_1 про відступлення прав вимоги за кредитним договором  від 17 грудня 2013 року, наявність заборгованості, її розмір та необхідність її погашення.
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
Підставою касаційного оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій є посилання заявника на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме суд застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 16 березня 2023 року в справі № 129/2399/19 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України); порушення судами норм процесуального права, а саме суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Відповідно до статті 400 ЦПК України, якою визначено межі розгляду справи судом касаційної інстанції, встановлено, що, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції діє в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до статей 12 і 33 Закону України «Про іпотеку» одним зі способів захисту прав та інтересів іпотекодержателя є звернення стягнення на предмет іпотеки.
Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що суд має установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
Відповідно до вимог ЦПК України учасники справи мають передбачені процесуальним законом права і обов`язки.
Обов`язок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.
Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає       відповідач - для відхилення його заперечень проти позову.
У випадку невиконання учасником справи його обов`язку із доведення відповідних обставин необхідними доказами, такий учасник має усвідомлювати та несе ризик відповідних наслідків, зокрема, відмови у задоволенні позовних вимог, у зв`язку із їх недоведеністю.
Відповідно до частин першої, третьої статті 24 Закону України «Про іпотеку» відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавця, якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов`язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договором свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов`язанням.
Правочин про відступлення прав за іпотечним договором підлягає нотаріальному посвідченню. Відомості про таке відступлення підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку.
Виходячи з того, що позивач на час звернення з позовом не надав доказів набуття права вимоги за укладеним 17 грудня 2013 рокуміж ПАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 договором іпотеки, що є його процесуальним обов`язком, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.
Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами попередніх інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують.
Суди правильно застосували норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустили порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржених судових рішень, тому доводи касаційної скарги з цього приводу є безпідставними.
Доводи касаційної скарги скарги про те, що суди всупереч вимогам пункту 7 частини другої статті 197 ЦПК України не з`ясували надання сторонами доказів, на які вони посилаються у позові, є необґрунтованими, оскільки представник позивача неодноразово викликався в судові засідання, проте в жодне із них не з`являвся, неодноразово направляв заяви про розгляд справи у відсутність ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія».
Крім того, статтею 264 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує питання, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються.
Таким чином, питання щодо доведеності обставин, якими обґрунтовуються вимоги позивача, належності, допустимості, достатності достовірності доказів вирішуються судом на стадії судового розгляду.
Колегія суддів відхиляє посилання в касаційній скарзі на неврахування судами висновків, викладених Верховним Судом в постанові, що зазначена заявником в касаційній скарзі, оскільки висновки у цій  справі і у справі, що переглядається, а також встановлені судами фактичні обставини, що формують зміст спірних правовідносин, є різними, у зазначених справах суди виходили з конкретних обставин та фактично-доказової бази з урахуванням наданих сторонами доказів, оцінюючи їх у сукупності.
Інші наведені у касаційній скарзі доводи фактично зводяться до незгоди з висновками судів першої та апеляційної інстанцій стосовно установлених обставин справи та зводяться виключно до переоцінки доказів, їх належності та допустимості. 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року                                             у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18) викладено правовий висновок про те, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Якщо порушень порядку надання та отримання доказів у суді першої інстанції апеляційним судом не встановлено, а оцінка доказів зроблена як судом першої, так і судом апеляційної інстанцій, то суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Доводи касаційної скарги не дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає необхідним касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду - без змін.
Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки в цій справі оскаржувані судові рішення підлягають залишенню без змін, розподіл судових витрат Верховний Суд не здійснює. 
Керуючись статтями  400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 02 листопада                   2022 року та постанову Київського апеляційного суду від 08 серпня                   2023 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.                                                                        
         Судді:                                                                                                М. Є. Червинська

 Є. В. Коротенко

  В. М. Коротун