ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  
10 січня 2024 року
м. Київ
справа № 369/6597/17
провадження № 61-10565 св 23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Коломієць Г. В., 
Лідовця Р. А.,
учасники справи:
позивач - державне підприємство «Антонов»,
відповідачі:  ОСОБА_1 , Віто-Поштова сільська рада Києво-Святошинського району Київської області, Головне управління Держгеокадастру у Київській області,
представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну 
скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 05 листопада 2021 року у складі судді Ковальчук Л. М. та постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 рокуу складі колегії суддів: 
Соколової В. В., Андрієнко А. М., Поліщук Н. В.,
ВСТАНОВИВ:
1.            Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У червні 2017 року державне підприємство «Антонов» (далі - ДП «Антонов», підприємство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, Головного управління Держгеокадастру у Київській області про визнання незаконним і скасування рішення, визнання недійсним акта, зобов`язання вчинити певні дії, витребування майна із чужого незаконного володіння.
Позовна заява мотивована тим, що ДП «Антонов» відповідно додержавного акту на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради народних депутатів від 26 січня 2001 року № 1-1, надано у постійне користування землю, площею 88,22 га, у тому числі спірну земельну ділянку, площею 5,0 га, 
у с. Віта- Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Згідно з рішенням 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради 
від 08 листопада 2005 року затверджено місце розташування земельної ділянки під розміщення садівницького товариства «Круглик-4» за рахунок земель підсобного господарства «Круглик» та надано дозвіл садівницькому товариству «Круглик-4» на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 6,5524 га, в оренду на 49 років під розміщення цього садівницького товариства, яке розташовано у с. Віта Поштова, за рахунок земель підсобного господарства «Круглик».
Рішенням 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 
2006 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду, загальною площею 6,5524 га, під розширення території садівницького товариства «Круглик-4» та вилучено земельну ділянку, площею 
5,0 га, з постійного землекористування підсобного господарства «Круглик», яка перебувала у користуванні підприємства згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462 та 1,15524 га з земель запасу Віто-Поштової сільської ради.
Рішенням господарського суду Київської області від 30 березня 2009 року 
у справі № 19/034-09, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22 липня 2009 року та постановою Вищого господарського суду України від 18 листопада 2009 року, позов державного підприємства «Авіаційний науково-технічний комплекс імені О. К. Антонова» 
(далі - ДП «АНТК імені О. К. Антонова»), правонаступником якого є ДП «Антонов», задоволено, визнано недійсним рішення 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року та частково недійсним рішення 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 2006 року у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 6,5524 га, та вилучення земельної ділянки, площею 5,0 га, з постійного землекористування позивача.
При розгляді справи № 19/034-09 судом установлено, що позивач не схвалював погодження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки громадській організації «Садівницьке товариство «Круглик-4», тобто земельна ділянка вибула з володіння поза його волею, а тому не припинилося право підприємства на постійне користування земельною ділянкою відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462. Виключно до повноважень Кабінету Міністрів України належить право вилучення земельної ділянки позивача, яка відноситься до земель державної власності, а тому Віто-Поштова сільська рада при прийнятті вищевказаних рішень діяла поза межами наданих їй законом повноважень.
Рішенням 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4», яке є похідним від визнаних судом недійсними рішень сільської ради від 08 листопада 2005 року 
та від 21 березня 2006 року, надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок 11 членам садівницького товариства «Круглик-4», у тому числі ОСОБА_1 , загальною площею 1,0512 га, для ведення садівництва, які розташовані у с. Віта Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4».
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року у справі № 2-а-1548/2011, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, адміністративний позов ДП «Антонов» задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4».
Таким чином, ДП «Антонов» є єдиним законним користувачем спірної земельної ділянки, площею 5,0 га. 
10 травня 2016 року на адресу підприємства від відокремленого структурного підрозділу Філії «Антонов-Агро» надійшла службова записка від 26 квітня 2016 року № 6 з інформацією про те, що під час підготовки необхідних документів для розроблення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право постійного користування зазначеною земельною ділянкою було встановлено, що на земельну ділянку позивача накладаються інші земельні ділянки, які належать на праві власності невідомим особам.
06 липня 2016 року від державного підприємства «Київський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» позивачем отримано викопіювання з національної кадастрової схеми у межах Віто-Поштової сільської ради Києво-Святошинського району, з якої стало відомо, що на земельну ділянку позивача накладається земельна ділянка, яка належить на праві власності ОСОБА_1 з присвоєнням їй кадастрового номеру.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку 
від 05 квітня 2017 року № НВ-8000513652017 підприємству стало відомо, що земельна ділянка, кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, площею 0,0999 га, яка розташована за адресою 
АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_1 на підставі рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року. ОСОБА_1 отримано державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку від 23 січня 2008 року.
Також підприємству стало відомо, що 30 червня 2016 року Управлінням Держгеокадастру у Києво-Святошинському районі Київської області було проведено державну реєстрацію земельної ділянки, кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, яка на праві власності належить ОСОБА_1 .
Проте вищезазначена земельна ділянка знаходиться у межах земельної ділянки, площею 5,0 га, яка належить ДП «Антонов» на праві постійного користування згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462.
Оскільки рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року є похідним від рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради, яке у судовому порядку визнано незаконним та скасовано, тому воно також є незаконним та підлягає скасуванню.
Отже, вищевказаними протиправними діями відповідачів порушено права позивача на вільне користування та розпорядження спірною земельною ділянкою.
З врахуванням викладеного ДП «Антонов» просило суд: 
- визнати незаконним та скасувати рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам с/т «Круглик-4» у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 
у власність та передачі ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0999 га, для ведення садівництва в садівницькому товаристві «Круглик-4», розташовану 
у с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області; 
- визнати недійсним державний акт на право власності на вищевказану земельну ділянку від 23 січня 2008 року, виданий на ім`я ОСОБА_1 та скасувати його державну реєстрацію; 
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію спірної земельної ділянки, здійснену 30 червня 2016 року 
за ОСОБА_1 ; 
- витребувати із чужого незаконного користування ОСОБА_1 на користь 
ДП «Антонов» спірну земельну ділянку.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Києво-Святошинського районного судуКиївської області 
від 05 листопада 2021 року позов ДП «Антонов» задоволено. Визнано незаконним та скасовано рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради 
від 30 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам с/т «Круглик-4» у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки 
у власність та передачі ОСОБА_1 у власність земельну ділянку, площею 0,0999 га, для ведення садівництва в садівничому товаристві «Круглик-4», розташовану у с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, площею 0,0999 га, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , виданий на ім`я ОСОБА_1 на підставі рішення 9 сесії 5 скликання 
Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам 
с/т «Круглик-4» та скасовано його державну реєстрацію.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Київській області скасувати державну реєстрацію земельної ділянки, проведену 30 червня 2016 року за ОСОБА_1 , кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, площею 0,0999 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 .
Витребувано у ОСОБА_1 на користь ДП «Антонов» земельну ділянку кадастровий номер 3222481201:01:002:0194, площею 0,0999 га, яка розташована за адресою АДРЕСА_1 . Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що спірна земельна ділянка, яка перебувала у користуванні ДП «Антонов», передана з порушенням положень земельного законодавства, без згоди підприємства, у власність ОСОБА_1 , 
а отже, оспорюване рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради 
від 30 серпня 2007 року у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та передачі її у власність ОСОБА_1 є незаконним. 
Спірна земельна ділянка вибула із користування ДП «Антонов»поза його волею на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування, тому обґрунтованими є вимоги підприємства про витребування спірної земельної ділянки від добросовісного набувача - ОСОБА_1 . 
Позивач довідався про порушення своїх прав 05 квітня 2017 року після отримання витягу з Державного земельного кадастру про проведення державної реєстрації 

спірної земельної ділянки за ОСОБА_1 . У позивача не було об`єктивної можливості дізнатися про порушення своїх права - про існування оспорюваного рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року, на підставі якого було зареєстровано право власності на земельну ділянку за ОСОБА_1 , раніше отримання службової записки філії «Антонов-Агро», а тому перебіг позовної давності щодо оскарження дій відповідачів для ДП «Антонов» відповідно до положень частини першої статті 261 ЦК України розпочався саме з 10 травня 
2016 року, тобто з моменту отримання позивачем вказаної службової записки.
Отже, позивачем строк позовної давності, про застосування якого заявлено ОСОБА_1 , пропущено не було. 
Посилання ОСОБА_1 на те, що позивачу було відомо про існування оспорюваного рішення сільської ради при розгляді судом справи у 2011 році, є безпідставними, оскільки спростовуються змістом відповідних судових рішень, в яких відсутні посилання на рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року, яке є предметом оскарження у цій справі.
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 рокуапеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що оскільки рішення органу місцевого самоврядування про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам садівницького товариства «Круглик-4», у тому числі ОСОБА_1 , скасовано у судовому порядку, тому оспорюване у цій справи рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року у частині затвердження проєктів землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки у власність та передачі її у власність ОСОБА_1 є незаконним, так як прийнято з порушенням визначеної законом процедури та прав позивача.
Отже, зважаючи на те, що спірна земельна ділянка вибула із володіння позивача, як її користувача, поза його волею, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вимоги позивача про витребування спірної земельної ділянки із чужого незаконного володіння ОСОБА_1 є обґрунтованими. 
Позивачем строк позовної давності, про застосування якого заявлено 
ОСОБА_1 , не пропущено, оскільки підприємство не мало можливості дізнатися про порушення своїх прав, а саме про існування оспорюваного рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року, раніше ніж 16 червня 
2016 року, оскільки саме після проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки, стало можливим встановити, як суб`єкта, що порушив права, так і конкретну земельну ділянку, щодо якої відбулося порушення.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі представник ОСОБА_1  - ОСОБА_2  просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ДП «Антонов» відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2023 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 369/6597/17 з Києво-Святошинського районного суду Київської області. Підставою відкриття касаційного провадження зазначено пункти 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.
У вересні 2023 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  мотивована тим, що суди не врахували положення статті 256, статті 257, частини першої статті 261, статті 267, статті 388 ЦК України, статті 76 ЦПК України.
Позивач знав та/чи міг довідатися про порушення своїх прав раніше, 
а тому позовна давність, про застосування якої заявлено ОСОБА_1 ,на момент пред`явлення цього позову спливла. Позивач зобов`язаний знати про стан своїх майнових прав, оскільки він ініціював та був стороною у судових справах щодо оскарження рішень Віто-Поштової сільської ради, у тому числі після прийняття рішення Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року (рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року у справі № 2-а-1548/2011 за позовом ДП «Антонов» до Віто-Поштової сільської ради про скасування рішення сільської ради від 18 січня 2007 року).
Крім того, пропущення строку позовної давності підтверджується показаннями трьох свідків, які були допитані у судовому засіданні під час розгляду справи у суді першої інстанції, проте суди залишили їх показання без належної оцінки.
Зазначено, що Віто-Поштова сільська рада, Київське обласне управління земельних ресурсів, прокуратура міста Києва, Держгеокадастр, фіскальні органи, 

ДП «Антонов» та інші відповідні органи виконавчої влади знали про вилучення земельних ділянок ще у 2008 році.
Водночас, внутрішня перевірка працівниками позивача, зокрема, службова записка, не є доказом поважності її пропущення на 10 років та не є підставою для початку відліку позовної давності саме з цього часу.
Реєстрація права власності на спірну земельну ділянку відбувалася за участю державних органів, які мали повноваження контролю та виявлення порушень при прийнятті рішення органом місцевого самоврядування, проте фізична особа не може відповідати за помилки органу місцевого самоврядування та органів державної влади при прийнятті ними рішень, а тому вона не може бути позбавлена конституційного права, оскільки добросовісно, відкрито та на законних підставах набула право власності на земельну ділянку.
Посилається на відповідні правові висновки Верховного Суду України, Верховного Суду, Великої Палати Верховного Суду та прецедентну практику Європейського суду з прав людини щодо застосування строку позовної давності.
Доводи особи, яка подала відзив 
У вересні 2023 року ДП «Антонов» подало відзив на касаційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими, доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на їх законність не впливають. 
Посилання касаційної скарги на відповідні правові висновки Верховного Суду та Великої Палати Верховного Суду не заслуговують на увагу, оскільки правовідносини у вказаних справах та у справі, яка переглядається, не є подібними.
Доводи касаційної скарги про те, що державному підприємству було відомо про порушення його прав ще до прийняття рішення Віто-Поштової сільської ради 
від 30 серпня 2007 року, оскільки ДП «Антонов» оспорювало у судовому порядку рішення сільської ради від 18 січня 2007 року, є безпідставними, так як вказаним оспорюваним рішенням сільської ради від 18 січня 2007 року питання про передачу у власність земельних ділянок членам СТ «Круглик-4» не вирішувалося, у тому числі ОСОБА_1 . 
З 30 червня 2016 року, тобто після здійснення державної реєстрації спірної земельної ділянки за  ОСОБА_1 , остання набула право власності на цю земельну ділянку, а позивач саме з вказаної дати довідався про факт порушення своїх прав та про особу порушника, а отже, з вказаної дати у ДП «Антонов» виникло право на звернення до суду за захистом порушеного права. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ДП «Антонов» відповідно до державного акту на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Віто-Поштової сільської ради народних депутатів від 26 січня 2001 року 
№ 1-1, надано у постійне користування землю, площею 88,22 га, у тому числі спірна земельна ділянка, площею 5,0 га, у с. Віта-Поштова Києво-Святошинського району Київської області.
Згідно з рішенням 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради 
від 08 листопада 2005 року затверджено місце розташування земельної ділянки під розміщення садівницького товариства «Круглик-4» за рахунок земель підсобного господарства «Круглик» та надано дозвіл садівницькому товариству «Круглик-4» на складання проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, площею 6,5524 га, в оренду на 49 років під розміщення цього садівницького товариства, яке розташовано у с. Віта Поштова, за рахунок земель підсобного господарства «Круглик».
Рішенням 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 
2006 року затверджено проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду, загальною площею 6,5524 га, під розширення території садівницького товариства «Круглик-4» та вилучено земельну ділянку, площею 
5,0 га, з постійного землекористування підсобного господарства « ІНФОРМАЦІЯ_1 », яка перебувала у користуванні підприємства згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року № 462 та 1,15524 га з земель запасу Віто-Поштової сільської ради.
Рішенням 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4», яке є похідним від визнаних судом недійсними рішень сільської ради від 08 листопада 2005 року 
та від 21 березня 2006 року, надано дозвіл на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок 11 членам садівницького товариства «Круглик-4», у тому числі ОСОБА_1 , загальною площею 1,0512 га, для ведення садівництва, які розташовані у с. Віта Поштова, садівницьке товариство «Круглик-4».
Рішенням господарського суду Київської області від 30 березня 2009 року 
у справі № 19/034-09, залишеним без змін постановою Київського міжобласного апеляційного господарського суду від 22 липня 2009 року та постановою 
Вищого господарського суду України від 18 листопада 2009 року, позов 
ДП «АНТК імені О. К. Антонова», правонаступником якого є ДП «Антонов», задоволено, визнано недійсним рішення 31 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 08 листопада 2005 року та частково недійсним рішення 35 сесії 4 скликання Віто-Поштової сільської ради від 21 березня 2006 року у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, загальною площею 6,5524 га, та вилучення земельної ділянки, площею 5,0 га, з постійного землекористування позивача.
 
Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 26 липня 2011 року у справі №2-а-1548/2011 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13 вересня 2012 року, адміністративний позов ДП «Антонов» задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4».
У червні 2018 року ОСОБА_1 подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку позовної давності (а.с. 131-133, т. 1). 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу. 
Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2  підлягає частковому задоволенню. 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно 
з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані судові рішення вищезазначеним вимогам закону не відповідають. 
Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
У частині першій та другій статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Згідно з частиною першою статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. 
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. 
Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України).
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася 

або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).
Аналіз стану поінформованості особи, вираженого дієсловами «довідалася» та «могла довідатися» у статті 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості та обов`язку особи знати про стан своїх майнових прав, а тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення свого цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за його захистом до суду, недостатньо.
Позивач повинен також довести той факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права, що також випливає із загального правила, встановленого статтею 81 ЦПК України про обов`язковість доведення стороною спору тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідач, навпаки, мусить довести, що інформацію про порушення можна було отримати раніше.
Позовна давність відноситься до строків захисту цивільних прав. При цьому поняття «позовна» має на увазі форму захисту - шляхом пред`явлення позову, необхідною умовою реалізації якої є виникнення права на позов, що розглядається у двох аспектах - процесуальному (право на пред`явлення позивачем позову і розгляд його судом) і матеріальному (право на задоволення позову, на отримання судового захисту). Питання про об`єкт дії позовної давності виникає через відмінності в розумінні категорії «право на позов у матеріальному сенсі» (право на захист) у контексті її співвідношення із суб`єктивним матеріальним цивільним правом як одним з елементів змісту цивільних правовідносин. Набуття права на захист, для здійснення якого встановлена позовна давність, завжди пов`язане з порушенням суб`єктивного матеріального цивільного права. Суб`єктивне матеріальне цивільне право і право на позов відносяться до різних видів матеріального права: перше - регулятивне, друге - охоронне. Змістом права на позов є правомочність, що включає одну або декілька передбачених законом можливостей для припинення порушення, відновлення права або захисту права іншими способами, які можуть реалізовуватись тільки за допомогою звернення до суду.
Ураховуючи, що метою встановлення у законі позовної давності є забезпечення захисту порушеного суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу в межах певного періоду часу, тобто тимчасове обмеження отримати захист за допомогою звернення до суду, необхідно дійти висновку, що об`єктом дії позовної давності є право на позовний захист (право на позов у матеріальному сенсі), що є самостійним правом (не ототожнюється із 

суб`єктивним матеріальним правом і реалізується в межах охоронних правовідносин), яким наділяється особа, право якої порушене.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту (частина п`ята статті 267 ЦК України).
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частини третя та четверта статті 267 ЦК України).
Для застосування позовної давності за заявою сторони у спорі суд має дослідити питання її перебігу окремо за кожною звернутою до цієї сторони позовною вимогою, і залежно від установленого дійти висновку про те, чи спливла позовна давність до відповідних вимог.
Суд застосовує позовну давність лише тоді, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності. Тобто, перш ніж застосувати позовну давність, суд має з`ясувати та зазначити у судовому рішенні, чи було порушене право, за захистом якого позивач звернувся до суду. Якщо це право порушене не було, суд відмовляє у позові через необґрунтованість останнього. І тільки якщо буде встановлено, що право позивача дійсно порушене, але позовна давність за відповідними вимогами спливла, про що заявила інша сторона у спорі, суд відмовляє у позові через сплив позовної давності у разі відсутності визнаних судом поважними причин її пропуску, про які повідомив позивач (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 травня 2018 року у справі № 369/6892/15-ц, провадження № 14-96цс18).
Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила 
(частина перша статті 261 ЦК України).
Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (частина четверта статті 82 ЦПК України). 
Преюдиційні факти - це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили. Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили 

судового рішення і означається його суб`єктивними і об`єктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини. Преюдиційні обставини є обов`язковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені неправильно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.
В уточненій позовній заяві ДП «Антонов», у тому числі, просило визнати незаконним та скасувати рішення 9 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 30 серпня 2007 року «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність членам с/т «Круглик-4» у частині затвердження проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність та передачі ОСОБА_1 земельної ділянки, площею 0,0999 га, для ведення садівництва в садівницькому товаристві «Круглик-4», розташовану 
у с. Віта Поштова Києво-Святошинського району Київської області, з чим суди попередніх інстанцій погодилися, дійшовши висновку, що оспорюване рішення сільської ради є незаконним та підлягає скасуванню.
Верховний Суд вважає такі висновки передчасними, оскільки суди попередніх інстанцій належним чином не дослідили, чи міг позивач дізнатися про порушення свого цивільного права відповідачами раніше, ураховуючи встановлені фактичні обставини справи.
Так, суди у справі № 2-а-1548/2011, в якій судом ухвалено постанову 
від 26 липня 2011 року, яка містяться у матеріалах справи, визнали незаконним та скасували рішення 6 сесії 5 скликання Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок членам с/т «Круглик-4».
У тексті постанови Києво-Святошинського районного суду Київської області 
від 26 липня 2011 року у справі № 2-а-1548/2011 зазначено, що «однак, як стало відомо ДП «Антонов», у процесі виконання вказаного судового рішення восени 2010 року Віто-поштова сільська рада рішенням від 18 січня 2007 року надала дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок, які розташовані у с. Віто-Поштова, с/т «Круглик-4» (згідно додатку), загальною площею 1,0512 га, для ведення садівництва»; «при винесенні рішення від 18 січня 2007 року щодо надання згоди на складання проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок 11 членам громадської організації «Садівницьке товариство «Круглик-4» Віто-Поштова сільська рада не отримувала жодної відмови ДП «Антонов» від права користування земельною ділянкою, 

по сьогоднішній день державний акт на право постійного користування земельною ділянкою є чинним і жодним органом не скасований».
Водночас скасоване у справі № 2-а-1548/2011 рішення Віто-Поштової сільської ради від 18 січня 2007 року містить відповідний додаток, в якому серед 
11 фізичних осіб перерахована, зокрема,  ОСОБА_1 , як особа, якій передається у власність земельна ділянка для ведення садівництва (т. 1, а. с. 29-30).
Крім цього, матеріали справи містять постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 19 лютого 2009 року (т. 1, а. с. 134-137), якою відмовлено у порушенні кримінальної справи стосовно ОСОБА_3 за відсутності в його діях складу злочинів, передбачених статтями 364, 365 КК України.
Як вбачається із тексту постанови про відмову в порушенні кримінальної справи, зазначена заява про порушення кримінальної справи була подана начальником юридичного управління державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу ім. О. К. Антонова (правонаступником якого є позивач) 
ОСОБА_4 щодо законності відчуження земельної ділянки цього підприємства, розташованої на території Віто-Поштової сільської ради. Також у цій постанові згадується прийняте 21 березня 2006 року рішення Віто-Поштової сільської ради про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в довгострокову оренду, загальною площею 6,5524 га, під розширення території садівницького товариства «Круглик-4» та вилучення земельної ділянки, загальною площею 6,5524 га (рілля), з них: 5,0 га з постійного землекористування підсобного господарства «Круглик» згідно з державним актом на право постійного користування землею від 23 серпня 2001 року за № 462 
та 1,15524 га - із земель запасу Віто-Поштової сільської ради.
У справі наявна копія погодження за підписом заступника генерального директора державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу 
ім. О. К. Антонова, адресованого голові садівницького товариства «Круглик-4», щодо відведення земельної ділянки садівничому товаристві «Круглик-4», площею 6,5524 га, за рахунок земель підсобного господарства «Круглик» державного підприємства авіаційного науково-технічного комплексу ім. О.К. Антонова 
(т. 1, а. с. 138).
Отже, судами попередніх інстанцій у повній мірі не досліджено питання, 
чи міг, з урахуванням зазначених документів та обставин справи, позивач об`єктивно дізнатися про порушення свого права ОСОБА_1 , за захистом якого звернувся лише через 10 років після прийняття оспорюваного рішення 
Віто-Поштовою сільською радою від 30 серпня 2007 року.
Суд першої інстанції, вказуючи про те, що строк позовної давності розпочав перебіг саме з 10 травня 2016 року, тобто з моменту отримання позивачем службової 

записки, разом з тим суд не визначився, чи є така службова записка 
за підписом виконуючого обов`язки директора філії «Антонов-Агро» ДП «Антонов» достатньою підставою вважати позивача необізнаним про порушення його права, адже за загальним правилом філією є відокремлений підрозділ юридичної особи, що розташований поза її місцезнаходженням та здійснює всі або частину 
її функцій, про що зазначено у статті 95 ЦК України. При цьому згідно 
з відкритими відомостями з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань філія «Антонов-Агро» 
ДП «Антонов» є відокремленим підрозділом юридичної особи (ДП «Антонов»).
Апеляційний суд дійшов висновку, що у позивача не було об`єктивної можливості дізнатися про порушення свого права раніше, ніж 16 червня 2016 року, оскільки саме після проведення державної реєстрації спірної земельної ділянки, стало можливим встановити, як суб`єкта, що порушив права, так і конкретну земельну ділянку, щодо якої відбулося порушення, а тому перебіг позовної давності щодо оспорення дій відповідачів для ДП «Антонов» відповідно до частини першої 
статті 261 ЦК України розпочався саме з 16 червня 2016 року.
Разом з тим, суди не визначилися із тим, чи є така обставина, а саме реєстрація права власності на спірну земельну ділянку, достатньою підставою вважати позивача необізнаним про порушення його права.
Фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема чи пропущено позивачем позовну давність при зверненні із цим позовом до суду, судами повністю не встановлено та не перевірено, а тому судові рішення не відповідають вимогам статті 263 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що є підставою для їх скасування.
Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 29 вересня 
2021 року у справа № 369/11118/17 (провадження № 61-18843 св 20), від 05 квітня 2023 року у справі № 369/11118/17 (провадження № 61-19447 св 21). 
З урахуванням наведеного, оскільки фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення справи, не встановлено, а суд касаційної інстанції у силу своїх процесуальних повноважень (стаття 400 ЦПК України) позбавлений такої можливості, тому судові рішення підлягають скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції на новий розгляд. 
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.
Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 05 листопада 2021 року та постанову Київського апеляційного суду від 18 серпня 2022 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                     Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                              І. Ю. Гулейков
 
                                                                                       Б. І. Гулько
 
                                                                                       Г. В. Коломієць
 
                                                                                      Р. А. Лідовець