КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 752/15641/22                                    Головуючий у суді першої інстанції - Хоменко В.С.
Номер провадження № 22-ц/824/4754/2024                                    Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 січня 2024 року                                                                                           м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Сукач О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2022 року   ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, який мотивував тим, що 17 серпня 2021 року о 09 год. 25 хв. в м. Києві на пров. Ясинуватському, буд. 10, відбулася ДТП, за участі автомобіля марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , під його керуванням та транспортного засобу марки «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керування ОСОБА_3 , в результаті якої вказані автомобілі отримали механічні пошкодження. 
Постановою Голосіївського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2021 року в справі № 752/22642/21 відповідача ОСОБА_3 визнано винним у скоєнні вказаної ДТП.
На момент ДТП, цивільна-правова відповідальність ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «СК «ВУСО» відповідно до поліса № 202277551, розмір франшизи становить 1 000 грн.
Позивач вказував, що 25 жовтня 2021 року ним подано до ПрАТ «СК «ВУСО» повідомлення про ДТП і заяву про страхове відшкодування, а також надано для огляду транспортний засіб марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 .
В позові зазначено, що 08 листопада 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату страхового відшкодування на користь позивача в сумі 70 553,92 грн.
Відповідно до висновку оцінювача, вартість відновлювального ремонту складає 182 242, 28 грн, при цьому вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу (матеріального збитку) становить 100 031,85 грн, а витрати на замовлення та проведення ФОП ОСОБА_4 оцінки майна № 24-D/98/1 від 10 листопада 2021 року становлять 1 200 грн.
Оскільки, сума відновлювального ремонту транспортного засобу марки «BMW X5» державний номерний знак НОМЕР_1 , у зв`язку з його пошкодженням, перевищує вартість завданого збитку, відтак, з винної особи ОСОБА_3 підлягає стягненню різниця між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та розміром завданого матеріального збитку, яка розраховується 182 242,48 грн - 100 031,85 грн + 1 200 грн та становить 83 410,63 грн.
Враховуючи наведене, ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 83 410,63 грн на відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП та 992,40 грн понесених судових витрат по сплаті судового збору. 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1 майнову шкоду, завдану внаслідок дорожньо-транспортної пригоди в розмірі 29 677,10 грн та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 337,42 грн. В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій наголошує, що фактичний розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню потерпілому включає як реальну вартість пошкодженого майна, так і витрати потерпілого на виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі, тобто повна вартість відновлювального ремонту транспортного засобу.
Натомість чинне законодавство не передбачає надання суду доказів проведення відновлювального ремонту автомобіля за власний рахунок для того, щоб потім в судовому порядку отримати компенсацію від особи, що завдала шкоди.
Апелянт вважає посилання суду першої інстанції на висновки, викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15 необґрунтованим, оскільки у справах різні фактичні обставини, адже в даній справі має місце деліктне зобов`язання з відшкодування шкоди потерпілому, тоді як в наведеній постанові - уступка права вимоги.
Крім того, при визначенні розміру страхового відшкодування страховик за договором обов`язкового страхування зобов`язаний врахувати коефіцієнт фізичного зносу. Вказує, що в даному випадку під поняттям ліміт відповідальності страховика розуміється не тільки визначена умовами договору страхування страхова сума в межах якої страховик здійснює виплату відшкодування, а й вартість ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу та розмір франшизи.
Вважає, що трактування судом поняття ліміт відповідальності страховика як тотожне до поняття страхової суми визначеної умовами договору поверхневим та таким, що не узгоджується з вимогами спеціального закону.
Враховуючи викладене в апеляційній скарзі, представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просить скасувати оскаржуване рішення та постановити нове, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Вирішити питання розподілу судових витрат.
15 серпня 2023 року на адресу апеляційного суду надійшов відзив від представника ОСОБА_3 - Паляничка П.О. , відповідно до якого вказує, що відповідач розуміючи відповідальність перед позивачем, вважає стягнуту судовим рішенням суму грошового відшкодування лояльною, коректною та логічною, враховуючи вину в ДТП, ненадання позивачем доказів реально понесених витрат та відшкодування страховою компанією частини збитків.
Також представник відповідача вказує, що станом на день ДТП ОСОБА_3 особисто не володів автомобілем «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , він перебував у власності ТОВ «ІНГ-ТРАНС». 
Крім того, вказує, що ціни на запчастини в звіті ФОП « ОСОБА_4 » про визначення матеріальних збитків №24-D/98/1 від 10 листопада 2021 року було завищено.
Представник відповідача вважає оскаржуване рішення законним, обґрунтованим та прийнятим при повному дослідженні всіх доказів, а тому просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги, оскаржуване ОСОБА_1 рішення - залишити без змін. Вирішити питання розподілу судових витрат.
При апеляційному розгляді справи представник  ОСОБА_3 , адвокат  Паляничка П.О., заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити  її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга  підлягає задоволенню з таких підстав.
Так,  судом першої інстанції при розгляді справи встановлено, що 17 серпня 2021 року о 09 год. 25 хв. у м. Києві на провулку Ясинуватському, 10, водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , не дотримався безпечного бокового інтервалу та допустив зіткнення з автомобілем марки «BMW X5», державний номерний знакНОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Ставши учасником ДТП, ОСОБА_3 покинув місце пригоди. Вказаними діями ОСОБА_3 порушив п. «а» п. 2.10 та п. 13.1 Правил дорожнього, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 № 1306.
Відповідно до постанови Голосіївського районного суду м. Києва від 04 жовтня 2021 року в справі № 752/22642/21, яка набула законної сили, винним в зазначеному ДТП та залишенні місця його вчинення за ст. 124 і ст. 122-4 КУпАП визнано ОСОБА_3 (а.с.15-17).
Відповідно до поліса № 202277551 від 10 січня 2021 року, цивільно-правова відповідальність ОСОБА_3 як особи, яка керувала транспортним засобом «MAN», державний номерний знакНОМЕР_2 , застрахована ПрАТ «СК «ВУСО», де франшиза становить 1 000 грн, а страхова сума за шкоду, заподіяну майну становить 130 000 грн (а.с.83). 
25 жовтня 2021 року позивачем подано до ПАТ «СК «ВУСО» повідомлення про ДТП та заяву про страхове відшкодування (а.с.10-11).
08 листопада 2021 року ПрАТ «СК «ВУСО» здійснило виплату позивачу страхового відшкодування в сумі 70 553,92 грн (а.с.128-129).
Вказаний факт сторонами визнається та не заперечується.
Відповідно до звіту оцінювача ФОП ОСОБА_4 оцінки майна № 24-D/98/1 від 10 листопада 2021 року, вартість відновлювального ремонту склала 182 242,48 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «BMW X5», державний номерний знакНОМЕР_1 , станом на 03 листопада 2021 року становить 100 031,02 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) (а.с.18-39). 
Крім того, ОСОБА_1 сплатив 1 200 грн за послуги з оцінки майна «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , що підтверджується копією наданої квитанції від 19 листопада 2021 року (а.с.40).
Задовольняючи частково позовні вимоги та визначаючи розмір відшкодування суд першої інстанції виходив із  того, що вартість відновлювального ремонту пошкодженого у ДТП транспортного засобу позивача ОСОБА_1 з урахуванням зносу, згідно з наданим стороною позивача звітом оцінювача ФОП ОСОБА_4 оцінки майна № 24-D/98/1 від 10 листопада 2021 року становить 100 031,02 грн та відповідає вартості матеріального збитку, при цьому, вартість матеріального збитку - це та сума, яку за Законом має сплатити страховик як страхове відшкодування, тому на думку суду першої інстанції відповідач у справі ОСОБА_3 повинен в якості відшкодування майнової шкоди сплатити позивачу різницю між реальною вартістю втраченого майна, а саме, в даному випадку, вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу з урахуванням зносу (ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»), який становить 100 031,02 грн (вартість матеріального збитку, заподіяного власнику транспортного засобу марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 ), та отриманим ОСОБА_1 страховим відшкодуванням в розмірі оціненої шкоди із вирахуванням суми франшизи 1 000 грн, яке склало 70 553,92 грн, а отже різниця становить 28 477,10 грн = (100 031,02 - 1 000 - 70 553,92) та 1 200 грн понесених позивачем витрат за замовлення та проведення ФОП ОСОБА_4 оцінки майна № 24-D/98/1 від 10 листопада 2021 року, а в загальному розмірі 29 677,10 грн.
Колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного. 
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає вказаним вимогам закону виходячи з наступного.
Так, згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Підстави та порядок відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, та шкоди, завданої внаслідок взаємодії цих джерел, визначені нормами статей 1187, 1188 ЦК України.
Положення статті 1187 ЦК України є спеціальними відносно статті 1166 ЦК України, у зв`язку з чим перевага у застосуванні має надаватися спеціальним нормам.
Згідно з частинами першою, другою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом з тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Відповідно до ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування (правові висновки, викладені в постановах Верховного Суду від 28 вересня 2022 року в справі № 727/182/21, провадження № 61-11749св21, від 17 серпня 2022 року в справі № 761/15232/18 провадження № 61-19661св20 та інших).
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе в межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження № 14-316цс18).
Згідно зі статтею 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Відповідно до статті 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.
У статті 5 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу.
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження №14-176цс18) у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
Відшкодування шкоди особою, яка її завдала, можливе лише за умови, що згідно із Законом у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладення обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності  що передбачено статтею 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». 
Зазначена правова позиція закріплена і в постанові Великої Палати Верховного Суду  від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц, провадження № 14-316цс18,з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду  від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17, провадження № 14-95цс20.
Таким чином на відповідач у справі ОСОБА_3 , як особа, цивільна відповідальність якого застрахована у ПрАТ «СК «ВУСО», має обов`язок відшкодувати позивачу, як потерпілому, в порядку ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди.
Згідно зі статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Наведене дає підстави для висновку, що розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (частина друга статті 1192 ЦК України), тоді як розмір страхового відшкодування, що підлягає стягненню зі страховика, відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» - виходячи з витрат, пов`язаних з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням фізичного зносу транспортного засобу.
Зазначене узгоджується із правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 02 вересня 2019 року у справі № 545/425/17, від 11 березня 2020 року у справі № 754/5129/15-ц та від 19 липня 2021 року у справі № 206/3219/15-ц (провадження № 61-19062св20).
Подібні за змістом висновки, зокрема щодо застосування положень частини другої статті 1192 ЦК України, викладено у постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 265/5388/20 (провадження № 61-14462св21), від 18 травня 2022 року у справі № 761/11792/16-ц (провадження № 61-42292св18), від 20 червня 2022 року у справі № 156/1162/20 (провадження № 61-19св22).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України). 
Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/5/2092 (далі - Методика), вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі - КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).
Відповідно до пункту 8.3. Методики вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.
Отже, показник передчасного погіршення товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією зі складових показника величини втрати товарної вартості транспортного засобу.
Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в Методиці як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.
Враховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з`єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.
Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.
Відповідно до пункту 8.6.1. Методики величина втрати товарної вартості нараховується у разі потреби проведення ремонтних робіт з відновлення пошкоджених складових частин усіх типів КТЗ.
Відновлювальний ремонт (або ремонт) - це комплекс операцій щодо відновлення справності або роботоздатності КТЗ чи його складника (ів) та відновлення їхніх ресурсів. Ремонт здійснюється методами відновлення чи заміни складових частин. Складова частина КТЗ (складник) - деталь, складова одиниця чи комплектувальний виріб, які відповідають вимогам конструкторської документації (пункт 1.6 Методики).
Тобто величина втрати товарної вартості нараховується в разі потреби проведення ремонтних робіт, що здійснюються як методами відновлення, так і методами заміни пошкодженої: деталі, складової одиниці чи комплектувального виробу, які відповідають вимогам конструкторської документації, усіх типів КТЗ.
Пунктом 8.6.2. Методики визначено вичерпний перелік випадків, коли величина втрати товарної вартості КТЗ не нараховується, зокрема в разі заміни окремих складників, що не потребують фарбування та не погіршують зовнішній вигляд КТЗ (скло, фари, бампери, декоративні накладки, пневматичні шини, зовнішня і внутрішня фурнітура тощо) (підпункт "е").
Таким чином, нарахування втрати товарної вартості передбачено, коли проводиться ремонт окремих деталей, вузлів і агрегатів, а також у разі заміни деталей, якщо це впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості транспортного засобу. Втрата товарної вартості не нараховується у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів, що не потребують фарбування, за умови, що це не впливає на зовнішній вигляд й експлуатаційні якості автомобіля (заміна двигуна на новий, заміна фар, ліхтарів, скла, шин тощо). Якщо ж у разі заміни деталей, вузлів і агрегатів буде потрібне фарбування, то за умови, що це впливає на зовнішній вигляд транспортного засобу, втрата товарної вартості нараховується.
Системний аналіз пункту 32.7. частини першої статті 32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статті 22, абзацу третього пункту 3 частини першої статті 988, статей 1166, 1187, 1194 ЦК України, пунктів 1.6., 8.6., 8.6.1., 8.6.2. Методики дає можливість дійти висновків, що власник пошкодженого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди транспортного засобу має право на відшкодування у повному обсязі завданої йому майнової шкоди.
При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода в вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду, в загальному порядку.
У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що зазначені збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Подібні правові висновки висловлено у постанові Верховного Суду від 01 липня 2020 року у справі № 420/998/18 (провадження № 61-11714св19).
Апеляційним судом було встановлено, що відповідно до висновку, який міститься у Звіті оцінювача ФОП ОСОБА_4 оцінки майна № 24-D/98/1 від 10 листопада 2021 року, вартість відновлювального ремонту склала 182 242,48 грн, а вартість матеріального збитку, завданого власнику транспортного засобу марки «BMW X5», державний номерний знак НОМЕР_1 , станом на 03 листопада 2021 року становить 100 031,02 грн (вартість відновлювального ремонту з урахуванням зносу) (а.с.18-39).
При цьому позивач, звертаючись до суду із вказаним позовом зазначив, що ним отримано від страховика відповідача у справі  ПрАТ «СК «ВУСО» страхове відшкодування у розмірі 70 553,92 грн на відшкодування матеріальної шкоди й просить стягнути з відповідача різницю між вартістю відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля та розміром завданого матеріального збитку (вартістю відновлювального ремонту з урахуванням зносу), яка позивач розрахована наступним чином: 182 242,48 грн - 100 031,85 грн  та становить 82 210,63 грн.
Оскільки вартість майнового збитку, завданого позивачу пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений розмір страхового відшкодування, то з відповідача на користь позивача підлягає до стягнення різниця між фактичним розміром понесених витрат та отриманим страховим відшкодуванням, а саме грошові кошти у розмірі 82 210,63 грн, оскільки як передбачено законом, страхова компанія виплачує страхове відшкодування з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.
Крім того, обґрунтованими також є позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача 1 200 грн на відшкодування понесених витрат з оплати послуг з оцінки майна й складання Звіту оцінювача ФОП ОСОБА_4 оцінки майна № 24-D/98/1 від 10 листопада 2021 року.
Щодо посилання відповідача на те, що транспортний засіб «MAN», державний номерний знак НОМЕР_2 , на момент ДТП перебував у власності ТОВ «ІНГ-ТРАНС», то апеляційний суд оцінює їх критично, оскільки відповідачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин, тобто не було надано свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу за ТОВ «ІНГ-ТРАНС», як і не було надано трудового договору, укладеного між відповідачам та  вказаною юридичною особою, що могло б свідчити про неналежного відповідача у справі.
Крім того колегія суддів враховує і ті обставини, що суд першої інстанції вирішуючи вказаний спір та частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 поклав обов`язок відшкодувати завдані позивачу збитки, саме на відповідача у справі ОСОБА_3 , як особу вина якого встановлена в порядку КУпАП, і останній з цим висновком суду фактично погодився та не оскаржував дане рішення суду першої інстанції.
Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Пунктом 2 частини 1 статті 374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи (частини 1, 2 статті 376 ЦПК України).
Враховуючи встановлені обставини справи та надані учасниками справи докази, апеляційний суд доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов хибного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , а тому оскаржуване рішення підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову в повному обсязі.
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки позивачем ОСОБА_1 за подачу позовної заяви було сплачено судовий збір у розмірі 992,40 грн, а за подачу апеляційної скарги - 1 488,60 грн, що разом становить 2 481 грн, то вказані судові витрати підлягають до стягнення з відповідача на користь позивача.
Керуючись  ст. 141, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, ст. 22, 23, 1167, 1187, 1188 ЦК України,  Київський апеляційний суд,                     
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2  задовольнити.  
Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 29 травня 2023 року скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення, яким позов ОСОБА_1 задовольнити. 
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1   прож.  АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь   ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож. АДРЕСА_2   РНОКПП НОМЕР_4 )  82 210,63 грн на відшкодування матеріальної  шкоди, завданої внаслідок ДТП .
Стягнути з ОСОБА_3 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1   прож.  АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь   ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , прож АДРЕСА_2   РНОКПП НОМЕР_4 )   понесені судові витрати 1200 грн. за проведення оцінки вартості  матеріального збитку завданого власнику колісного транспортного засобу, та 2481 грн.  витрат по сплаті судового збору, а всього 3681 грн.    
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття  та касаційному оскарженню не підлягає, за виключенням випадків визначених ч.2 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 25 січня 2024 року. 
 
Головуючий суддя :                                                                   М.А.Яворський  
          Судді:                                                                                        Т.Ц.Кашперська                                                                                                     В.О.Фінагеєв