ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2024 року	Львів	Справа № 460/22050/23 пров. № А/857/24786/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:

головуючого судді:                                               Матковської З.М.,
суддів:                                                             Довгої О.І., Кузьмича С.М.,
при секретарі судового засідання:                     Юник А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №460/22050/23 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування пункту наказу (головуючий суддя першої інстанції – Друзенко Н.В., місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 22.11.2023),-

В С Т А Н О В И В :

21.09.2023 ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування п.3 наказу командира військової частини (з основної діяльності) від 24.03.2023 «Про результати службового розслідування відносно посадових осіб військової частини НОМЕР_2 ».
Ухвалою Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року в клопотанні про призначення почеркознавчої експертизи відмовлено. Позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправним та скасування п.3 наказу командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.03.2023 «Про результати службового розслідування відносно посадових осіб військової частини НОМЕР_2 » залишено без розгляду.
Не погоджуючись із  ухвалою суду першої інстанції,  позивачем подана апеляційна скарга, в якій зазначає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції від 22 листопада 2023 року у справі № 460/22050/23 є незаконною та необґрунтованою, винесена з порушенням норм матеріального та процесуального права, прийнята за неправильної оцінки обставин справи і неповного їх з`ясування.
Апелянт зазначає, що оскаржуваний наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.03.2023 до відома ОСОБА_1 не доводився, він його не отримував та не ознайомлювався, що підтверджується самим оскаржуваним наказом, в якому відсутній підпис про ознайомлення з ним ОСОБА_1 , а також підтверджується матеріалами дисциплінарної справи у яких відсутні докази ознайомлення ОСОБА_1 із оскаржуваним наказом.
З оскаржуваним наказом ОСОБА_1 ознайомився 07.09.2023 через свого представника адвоката Вітошка Ю.Г., який отримав даний наказ з частково іншими матеріалами дисциплінарної справи на поданий адвокатський запит.
У подальшому розглянувши заяву відповідача про залишення позову без розгляду від 31.10.2023 та дослідивши додатково надані стороною відповідача докази, суд встановив, що позивач ОСОБА_1 був ознайомлений з оскаржуваним наказом під підпис 27 квітня 2023 року. До суду з позовом звернувся 21 вересня 2023 року тобто з пропуском місячного строку звернення до суду, встановленого частиною п`ятою статті 122 Кодексу адміністративного судочинства України більше ніж на три місяці. 20.11.2023 та 21.11.23 на виконання повторної ухвали Рівненського окружного адміністративного суду про залишення позовної заяви без руху від 13.11.2023, було подано два клопотання в яких аргументовано повідомлялось про те, що позивача ОСОБА_1 не ознайомлювали із оскаржуваним наказом, а підписи на п`ятій сторінці оскаржуваного наказу, який був доданий до заяви про залишення позову без розгляду від 31.10.2023 - виконані не позивачем ОСОБА_1 , а іншою особою, тобто дані документи є підробленими.
Також, сторона позивача просила суд звернути увагу на те, що позивачем було долучено до адміністративного позову завірений витяг оскаржуваного наказу, який відрізнявся від долученої представником відповідача копії оскаржуваного наказу, тобто, стороні позивача на адвокатський запит був наданий витяг оскаржуваного наказу без п.9 та без п`ятої сторінки наказу в якій наявні підписи ОСОБА_1 , натомість представником відповідача було надано ідентичний наказ, але в ньому уже був наявний п.9 та п`ята сторінка наказу в якій наявні підписи ОСОБА_1 , що на думку апелянта,  дає підстави вважати, що оскаржуваний наказ в даній частині підроблений, тому у сторони позивача виникли обґрунтовані сумніви щодо правомірності створення даного доказу, з приводу чого і було подано клопотання про зобов`язання відповідача Військову частина НОМЕР_1 надати оригінал оскаржуваного наказу та призначити по даній справі судову почеркознавчу експертизу.  
Вважає, що суд першої інстанції, проігнорував ту обставину, що один і той самий оскаржуваний наказ, який був наданий відповідачем як і стороні позивача, так і суду  - є різним.
Також вказує, що з приводу підробки документів з метою використання їх як доказів у правозастосовчій діяльності у даній адміністративній справі №460/22050/23, було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень до Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону.
Крім цього, вважає висновки суду першої інстанції передчасними та такими, щ не відповідають обставинам справи, тому просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.  
Відповідачем поданий відзив на апеляційну скаргу, суть якого зводиться до того, що ухвала суду є законною та обґрунтованою, прийнятою з дотриманням норм процесуального права, при повному та всебічному з`ясуванні судом обставин, що мають значення для справи, доведеністю обставин, що мають значення для справи. Просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів виходить з наступного.
Судом встановлено та з матеріалів справи слідує, що ухвалою від 22.09.2023 позовну заяву залишено без руху. Однією з підстав залишення позовної заяви без руху слугувало те, що на заявлені позивачем позовні вимоги поширюється місячний строк звернення до суду. Позивач ознайомлений з актом службового розслідування 27.04.2023, а з позовом звернувся лише 21.09.2023, тобто з пропуском відповідного строку. Позивачу було запропоновано усунути недоліки позовної заяви, зокрема, подати заяву про поновлення строку звернення до суду із зазначенням належних підстав для його поновлення та подання відповідних доказів.
12.10.2023 до суду подано заяву про поновлення строку звернення до суду, в якій адвокат позивача ствердив, що наказ командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.03.2023 «Про результати службового розслідування відносно посадових осіб військової частини НОМЕР_2 » до відома позивача не доводився, він його не отримував і з його змістом не ознайомлювався. Також зауважив про те, що з оскаржуваним наказом позивач ознайомився 07.09.2023 через свого адвоката.
З огляду на такі обставини, ухвалою суду від 13.10.2023 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження в адміністративній справі №460/22050/23. Розгляд справи вирішено проводити у спрощеному позовному провадженні без повідомлення сторін.
31.10.2023 до суду надійшла заява відповідача про залишення позову без розгляду. В такій заяві, представник Військової частини вказав, що повідомлені позивачем обставини не відповідають дійсності, адже, як з актом службового розслідування, так і з оскаржуваним наказом, прийнятим за його результатами, капітана ОСОБА_1 було ознайомлено (доведено йому) 27 квітня 2023 року, доказом чого є його особистий підпис у таблицях доведення акту та наказу, а також його примітки про категоричну незгоду із ними. Також сторона відповідача зауважила на тому, що є безпідставними й такими, що не свідчать про поважність причин пропуску строку звернення до суду, і посилання позивача на постійні відрядження в інші частини України. Зокрема, протягом місяця з моменту ознайомлення з оскаржуваним наказом (з 27.04.2023 по 27.05.2023) у відрядженні ОСОБА_1 перебував з 13.05.2023 по 17.05.2023, тобто лише чотири дні, у наступне відрядження позивач вибув лише 03.07.2023; відтак у червні 2023 року ОСОБА_1 знаходився у пункті постійної дислокації частини.
Ухвалою від 03.11.2023 суд, відповідно до вимог частини тринадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, залишив позовну заяву ОСОБА_1 без руху та запропонував позивачу протягом п`яти днів з дня вручення ухвали усунути вказані недоліки позовної заяви шляхом подання до суду заяви про поновлення пропущеного строку звернення до суду із зазначенням інших, ніж вказані у клопотанні від 12.10.2023, підстав для поновлення відповідного строку, з долученням доказів, на підтвердження існування таких обставин, які об`єктивно не дозволяли йому своєчасно подати позов.
Позивач отримав ухвалу суду 16.11.2023 і станом на 21.11.2023 клопотання з долученням доказів поважності пропуску строку звернення до суду не подав.
Натомість, адвокатом позивача подано суду клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи з поставленням на її вирішення наступного запитання: Чи ОСОБА_1 , чи іншою особою виконано підписи в наказі командира військової частини НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 24.03.2023 «Про результати службового розслідування відносно посадових осіб військової частини НОМЕР_2 » на п`ятій сторінці в графі «Список доведення наказу» в колонці «Підпис» в одинадцятому рядку та на п`ятій сторінці знизу в графі «Категорично не згідний Дворак 27.04.23».
Суд першої інстанції позовну заяву залишив без розгляду з тих підстав, що позивачем пропущений строк звернення до суду.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що відповідають нормам матеріального права та обставинам справи з огляду на наступне.  
Згідно ст. 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Строк звернення до адміністративного суду - це проміжок часу після виникнення спору в публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів.
Згідно з частиною першою  статті 122 КАС України позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
Відповідно до частини третьої  статті 122 КАС України  для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Статтею 123 КАС України визначено, що у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву.
Якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Чинне законодавство встановленими строками обмежує звернення до суду за захистом своїх прав, свобод та інтересів. Це, насамперед, обумовлено специфікою спорів, які розглядаються в порядку адміністративного судочинства, а запровадження таких строків має на меті досягнення юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює їх учасників добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їхнього завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними. Звернення до суду з пропуском цього строку за відсутності поважних причин позбавляє таку особу права захисту в судовому порядку.
У випадку пропуску строку звернення до суду підставами для його поновлення та розгляду справи є лише наявність поважних причин та обставин, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Згідно ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).
Отже, суд зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
Як слідує із змісту адміністративного позову у цій справі, позивач звернувся в суд із цим адміністративним позовом 21.09.2023р. та оскаржує п.3 наказу командира військової частини (з основної діяльності) від 24.03.2023 «Про результати службового розслідування відносно посадових осіб військової частини НОМЕР_2 ».
Судом встановлено, позивач був обізнаний з тим фактом, що з 17 лютого по 10 березня 2023 року комісією військової частини НОМЕР_1 проводилось службове розслідування з метою уточнення причин і умов, що сприяли порушенням, виявленим і зазначеним в поданні Рівненського зонального відділу військової служби правопорядку (по фактам направлення до КНП Дубенської міської ради «Дубенська міська лікарня» на медичний огляд з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та реакції військовослужбовців військової частини НОМЕР_2 , яких в подальшому не було притягнуто до відповідальності (не складені, не направлені до суду адміністративні протоколи) і не позбавлено їх виплат премії та додаткової винагороди в розмірі 30000 грн.).
Зокрема, ОСОБА_1 28 лютого 2023 року засобами зв`язку надавав комісії свої пояснення, відповідаючи на поставленні перед ним питання і такі пояснення є додатками до відповідного акту службового розслідування.
За результатами службового розслідування комісія дійшла висновку, що капітан ОСОБА_1 , командир інженерно-дорожньої роти військової частини НОМЕР_2 , порушив вимоги абзаців 2,3,5, статті 11, статей 16,58, абзаців 3,4,11,23 статті 59, статті 111, абзацу 13 статті 112 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України; статті 1, абзаців 1,5 статті 4, абзаців 1,3,5 статті 5 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України; пункт 20 розділу II «Інструкції з надання доповідей і донесень про події, кримінальні правопорушення, військові адміністративні правопорушення та адміністративні правопорушення, пов`язані з корупцією, порушення військової дисципліни та їх облік у Міністерстві оборони України, Збройних Силах України та Державній спеціальній службі транспорту», затвердженої наказом Міністра оборони України від 29.11.2018 №604; частину 3 пункту 1 розділу II, пункту 5 розділу III, Інструкції зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, затвердженої наказом Міністерства оборони України від 23.10.2021 №329, зареєстрованого в Міністерстві юстиції 14.12.2021 №1622/37244; пункту 5 розділу XVI «Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та іншим особам», затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260; окремого розпорядження Міністра оборони України від 23 червня 2022 року №912/з/29. За вказані порушення, неналежне виконання службових, що в подальшому спричинило неправомірну виплату грошової премії підлеглому особовому складу, внаслідок чого було заподіяно збитки державі, та відповідно до п.1 статті 3 розділу І, ст.6 розділу II, п.8 ст.8 розділу III Закону України «Про матеріальну відповідальність військовослужбовців та прирівняних до них осіб за шкоду, завдану державі» від 03.10.2019 №160-ІХ, запропоновано капітана ОСОБА_1 притягнути до повної матеріальної відповідальності та стягнути грошові кошти при виплаті грошового забезпечення на загальну суму 39353,79 грн.
З актом службового розслідування, на підставі якого винесено наказ «Про результати службового розслідування відносно посадових осіб військової частини НОМЕР_2 » №36 від 24.03.2023, ОСОБА_1 ознайомився під підпис 27 квітня 2023 року.
Пунктом 3 наказу №36 від 24.03.2023, який оскаржується, капітана ОСОБА_1 притягнуто до тієї міри відповідальності та за порушення вимог усіх тих правових актів, які зазначені в акті службового розслідування.
Отже, як вірно зазначено судом першої інстанції, навіть якщо прийняти до уваги заперечення сторони позивача (які суд оцінює критично) відносно того, що підпис на аркуші №5 у Списку доведення наказу навпроти прізвища « ОСОБА_2 » та після надпису «Категорично не згідний ОСОБА_2 27.04.2023» вчинений не позивачем , а іншою особою, вказана обставина сама по собі не може довести необізнаність позивача з фактом притягнення його до відповідальності, з огляду на те, що при реалізації наказу про притягнення до повної матеріальної відповідальності у визначеному розмірі (39353,79 грн.) з його грошового забезпечення стягувались грошові кошти.
Отже, позивач повинен був дізнатись про порушення своїх прав саме 27 квітня 2023 року, ознайомившись, принаймні, з актом службового розслідування.
Апеляційний суд також зауважує, що підстави пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані поважними, а строк поновлено лише у разі, якщо вони пов`язані з непереборними та об`єктивними перешкодами, труднощами, які не залежать від волі особи та унеможливили своєчасне, тобто у встановлений законом процесуальний строк подання, заяви (скарги).
Отже, лише наявність об`єктивних перешкод для своєчасної реалізації права звернення із позовом у строк, встановлений процесуальним законом, може бути підставою для висновку про пропуск такого строку з поважних причин.
Поважними причинами слід розуміти лише ті обставини, які були чи об`єктивно є непереборними, тобто не залежать від волевиявлення особи, що звернулася із адміністративним позовом, пов`язані з дійсно істотними обставинами, перешкодами чи труднощами, що унеможливили своєчасне звернення до суду. Такі обставини мають бути підтверджені відповідними та належними доказами.
Натомість стороною позивача жодним чином не доведено про існування якихось об`єктивних причин, які перешкоджали йому дізнатися про притягнення його до повної матеріальної відповідальності, і про те, що такі причини перебувають у наслідковому зв`язку з пропуском місячного строку звернення до суду.
Перебіг строку на звернення до адміністративного суду починається від дня виникнення права на адміністративний позов, тобто, коли особа дізналася або могла дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Незнання про порушення через байдужість до своїх прав або небажання дізнатися не є поважною причиною пропуску строку звернення до суду.
Суд звертає увагу, що строк звернення до адміністративного суду з адміністративним позовом - це проміжок часу після виникнення спору у публічно-правових відносинах, протягом якого особа має право звернутися до адміністративного суду із позовною заявою за вирішенням цього спору і захистом своїх прав, свобод чи інтересів. Дотримання строку звернення з адміністративним позовом є однією з умов для реалізації права на позов у публічно-правових відносинах, яка дисциплінує учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, та запобігає зловживанням.
Інститут строків в судовому процесі сприяє досягненню юридичної визначеності у публічно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними.
В рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Стаббігс та інші проти Великобританії» (Stubbings and Others v. the United Kingdom, §§ 51-52) визначено, що право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, в тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав.
В силу вимог частини третьої статті 123 Кодексу адміністративного судочинства України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
З правилами частин тринадцятої - п`ятнадцятої статті 171 Кодексу адміністративного судочинства України, суддя, встановивши після відкриття провадження у справі, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 160, 161 цього Кодексу, постановляє ухвалу не пізніше наступного дня, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення позивачу ухвали. Якщо позивач усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, суд продовжує розгляд справи, про що постановляє ухвалу не пізніше наступного дня з дня отримання інформації про усунення недоліків. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, позовна заява залишається без розгляду.
Таким чином, оскільки позивач не виконав вимоги ухвали суду від 03.11.2023 про залишення позовної заяви без руху, ухвалою суду від 22.11.2023 позовна заява була залишена без розгляду.
Також вірним є висновок суду першої інстанції про те, що подане на даній стадії клопотання сторони позивача про призначення почеркознавчої експертизи до задоволення не підлягає.
Водночас, апелянт зазначає, що з приводу підробки документів, ним було подано заяву про вчинення кримінальних правопорушень до Рівненської спеціалізованої прокуратури у сфері оборони Західного регіону. Отже, саме в межах кримінального провадження, ОСОБА_1 вправі клопотати про проведення судово – почеркознавчої експертизи.
Інші доводи апеляційної скарги зроблених висновків не спростовують, та  зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними і трактуванні їх на власний розсуд.
Колегія суддів також враховує позицію ЄСПЛ (в аспекті оцінки аргументів апелянта), сформовану у справі Серявін та інші проти України (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (RuizTorijav. Spain) № 303-A, пункт 29).
Також, п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, визначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції та вважає, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні, не спростовуються і підстав для його скасування не вбачається.
За правилами ст.139 КАС України судові витрати розподілу не підлягають.
Відповідно до ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а постанову або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно та повно встановив обставини справи, ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків судового рішення, а тому підстав для скасування ухвали суду колегія суддів не вбачає і вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
Керуючись статтями 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-              

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а ухвалу Рівненського окружного адміністративного суду від 22 листопада 2023 року про залишення позовної заяви без розгляду у справі №460/22050/23 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	З. М. Матковська 	
судді	 	О. І. Довга 	
 	 	С. М. Кузьмич 	
Повне судове рішення складено 23.02.2024