КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

Справа № 756/7112/15                                                                                      Головуючий у І інстанції Шевчук А.В.
Провадження №22-ц/824/12690/2023                                                            Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
 
ПОСТАНОВА
Іменем України

20 грудня 2023 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
 
судді-доповідача Таргоній Д.О.,
суддів: Голуб С.А., Слюсар Т.А.,
за участі секретаря Спис Ю.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішенняОболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року у справі за позовом акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за зустрічним позовом ОСОБА_2 до акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою та за об`єднаним позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним,
ВСТАНОВИВ:
 
У червні 2015 року позивач ПАТ «Універсал Банк», як правонаступник ВАТ «Універсал Банк» звернулося до суду з позовом до позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про стягнення у солідарному порядку заборгованості за кредитним договором №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року в сумі 104 731 (сто чотири тисячі сімсот тридцять один) 15 швейцарських франків та понесених судових витрат.
В процесі розгляду справи найменування ПАТ «Універсал Банк» змінено на АТ «Універсал Банк».
В обґрунтування позову ПАТ «Універсал Банк» вказували, що 30.10.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №002-2914/756-0392 за умовами якого ОСОБА_1 отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 148 740,00 швейцарських франків, строком користування до 10.10.2025 року зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом.
10.03.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з умовами якої відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась, а саме: з 10.03.2009 року по 06.04.2009 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 7,84% річних, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) і нараховується процентна ставка в розмірі 32,85% (далі - «підвищена процентна ставка»); з 07.04.2009 року по 09.03.2010 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 10,95% річних, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 32,85%) річних.
Крім того, 07.04.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з якою розмір відсоткової ставки за користування кредитом змінювався: з 07.04.2009 року та до 09.03.2010 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 7,84% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 15,84% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»); з 10.03.2010 року та до 09.03.2015 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 11,57% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 19,57% річних; починаючи з 10.03.2015 року за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту нараховується процентна ставка у розмірі 10,95% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - в розмірі 18,95% річних.
Також, 10.06.2010 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з якою розмір відсоткової ставки за користування кредитом змінювався: з 10.06.2010 року та до 23.06.2010 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 8,63% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 32,85% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»); з 24.06.2010 року та до 09.06.2011 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 10,95% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 32,85% річних.
24 червня 2010 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з якою розмір відсоткової ставки за користування кредитом змінювався: з 24.06.2010 року та до 09.06.2011 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 8,63% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 16,63% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»); з 10.06.2011 року та до 09.06.2016 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 12,13% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 20,13% річних, а починаючи з 10.06.2016 року Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 10,95% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 18,95% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»).
За твердженням АТ «Універсал Банк» позичальник виконав свої зобов`язання у повному обсязі, а саме відповідно до п.п. 2.3 та 2.1.3 кредитного договору було перераховано кредитні кошти в сумі 148 740,00 швейцарських франків на рахунок ОСОБА_1 .
В свою чергу, Позичальник зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитами, повернути кредит у визначені договорами терміни, а також виконати інші свої зобов`язання згідно кредитних договорів.
Відповідно до п.2.5 Кредитного договору розмір щомісячного платежу встановлений в графіку погашення кредиту, що викладений у Додатку №2 до даного Договору («Графік погашення»). Позичальник зобов`язується щомісячно в дату погашення щомісячних платежів здійснювати погашення щомісячних платежів, шляхом зарахування до такої дати (включно) відповідної суми коштів на поточний рахунок, відкритий згідно п. 2.1.3 даного Договору. Під терміном «дата погашення щомісячних платежів» Сторони розуміють останній робочий день, що передує «10» числу кожного місяця (п.2.4. Кредитного договору).
При цьому, в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України ОСОБА_1 не виконує взяті на себе зобов`язання.
З метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №002-2914/756-0392-Р від 30.10.2007 року, згідно якого останній, зобов`язався відповідати по зобов`язаннях позичальника.
07.04.2009 року та 24.06.2010 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 були укладені Додаткові угоди до Договору поруки №002-2914/756-0392-Р від 30.10.2007 року, якими Поручитель підтверджував згоду на зміну розміру відсоткової ставки за користування кредитом.
25.10.2014 року на адресу ОСОБА_1 були направлені вимоги-повідомлення про необхідність усунути порушення умов Кредитного договору та сплати процентів за користування кредитом з одночасною вимогою про дострокове повернення кредиту в разі невиконання зазначених зобов`язань.
Вказані вимоги були отримані ОСОБА_1 особисто 29.10.2014 року та 03.11.2014 року, однак, останньою не вчинено жодних дій, що свідчили б про намір в добровільному порядку погасити заборгованість по кредиту.
25.10.2014 року на адресу ОСОБА_2 також направлена вимога-повідомлення про необхідність усунути порушення умов Кредитного договору та сплати процентів за користування кредитом з одночасною вимогою про дострокове повернення кредиту в разі невиконання зазначених зобов`язань. Вказана вимога була отримана ОСОБА_2 особисто 29.10.2014 року, однак не вчинено жодних дій, що свідчили б про намір в добровільному порядку погасити заборгованість по кредиту.
З огляду на зазначене АТ «Універсал Банк» просив стягнути з позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 у порядку ст.ст. 543, 611, 1049, 1050, 1054 ЦК України солідарно заборгованість за кредитним договором №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року в сумі 104 731 (сто чотири тисячі сімсот тридцять один) 15 швейцарських франків, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 93 758,93 швейцарських франків; заборгованість по відсотках - 10 645,44 швейцарських франків; заборгованість по підвищених відсотках - 326,78 швейцарських франків.
Заперечуючи проти первісного позову ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до АТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 про визнання поруки за договором №002-2914/756-0392-Р від 30.10.2007 року припиненою.
В обґрунтування зустрічного позову ОСОБА_2 вказував, що порука за вказаним договором припинена у зв`язку зі спливом строку пред`явлення вимоги до поручителя визначеного ст. 559 ЦК України, термін якої на думку останнього слід відраховувати з моменту прострочення повернення чергової частини грошових коштів, а саме з 10.10.2014 року оскільки згідно наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що саме з вказаної дати припинилися будь-які виплати по кредиту позичальником.
Крім того, за твердженням ОСОБА_2 порука припинена у зв`язку зі зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшився обсяг його відповідальності - ч. 1 ст. 559 ЦК України, оскільки наданий Банком до суду розрахунок заборгованості станом на 06.04.2015 року містить відомості про збільшення процентної ставки 9,95% річних до 10,95 % річних з 15.07.2008 року.
При цьому п. 2.1. Договору поруки № 002-2914/756-0392-Р від 30.10.2007 року передбачено, що "Кредитор не в праві без згоди Поручителя змінювати умови Основного договору з Боржником, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності".
Таким чином, ОСОБА_2 просив визнати припиненою поруку за зобов`язаннями ОСОБА_1 .
В свою чергу, ОСОБА_1 у грудні 2015 року звернулася до суду з позовом до АТ «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року укладеного між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 недійсним.
В обґрунтування позову ОСОБА_1 вказувала, що не зважаючи на те, що п. 1. Кредитного договору передбачена видача Позичальнику грошових коштів у сумі 148 740,00 (сто сорок вісім тисяч сімсот сорок) швейцарських франків, дана сума Позичальнику не видавалася. Натомість, Позичальнику з каси Банку було видано 124 614,00 доларів США. При цьому, інших коштів від Банку, а тим більше в швейцарських франках, Позичальник не отримувала і інших кредитів у Банку Позичальник не має.
За твердженням ОСОБА_1 умови Кредитного договору не містять положень про можливість видачі кредиту у іншій валюті, або умов про договірне списання чи договірне перерахування без окремого письмового розпорядження Позичальника на здійснення конкретної операції з його рахунка - платіжного доручення, квитанції про валютно-обмінну операцію тощо.
Заява на видачу готівки №002В501073030001 від 30.10.2007 року у сумі 124 614 доларів США відповідно до п. 1 гл. 1, п. 4 гл. 3 розд. ІІІ, додаток № 8 Інструкції про касові операції в банках України, затвердженої Постановою Правління Національного банку України від 14.08.2003 року №337, п. 4.5 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18.06.2003 року №254, є належним та допустимим доказом отримання Позичальником коштів саме у доларах США, вона містить всі необхідні реквізити первинного документу, і оригінал її наявний у Позичальника є доказом отримання коштів від Банку саме у доларах США.
В подальшому повернення Банку кредитних коштів також відбувалось у доларах США. А саме, Позичальник кожного разу купувала долари США для їх виплати Банку. В касі Банку Позичальник вносила кошти безпосередньо у доларах США, час від часу (але не завжди) підписуючи при цьому документи про валютно-обмінні операції з обміну доларів на національну валюту України - гривню, а гривні - на франки.
При цьому, Позичальник має квитанції, про те що з 2007 року по даний час сума виплачених Банку коштів становить більше 160 тисяч доларів США (еквівалент 139 958,61 франк, як вказано у розрахунку Банку).
Таким чином, за твердженням ОСОБА_1 укладення Кредитного договору відбулось з порушенням волевиявлення Позичальника та узгоджених сторонами істотних умов Кредитного договору (як різновиду договору позики) щодо валюти і суми кредиту.
Оскільки таке порушення мало місце ще на етапі укладення Кредитного договору і надалі не було усунуте, подальше підписання Сторонами додаткових угод до нього правового значення не має.
На думку Позичальника, зі сторони Банку мав місце обман щодо суми, валюти та порядку виплати кредитних коштів. Вигода Банку полягає у тому, що насправді він виплатив Позичальнику зовсім іншу суму, а надалі отримував додаткову вигоду від здійснення валютно-обмінних операцій, оскільки кожного разу продаж однієї іноземною валюти відбувався за гривні за курсом продажу, що нижче курсу НБУ, а потім за ці ж гривні купувалася інша валюта за курсом купівлі, що вище курсу НБУ, таким чином Позичальник отримувала додаткові збитки, а Банк - додатковий дохід на суму курсових різниць, оскільки остаточна сума коштів Позичальника при обміні кожного разу зменшувалася.
З огляду на зазначене, на думку ОСОБА_1 . Кредитний договір має бути визнаний недійсним відповідно до ч.1 ст. 215, ч. 1, 3 ст. 203, ст. 230 ЦК України, так і спеціальної норми про нечесну підприємницьку практику згідно з ч. 6 ст. 19 Закону України "Про захист прав споживачів".
Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року Первісну позовну заяву Акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_1 про визнання поруки припиненою та об`єднаного позову ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Універсал Банк», третя особа - ОСОБА_2 про захист прав споживача та визнання кредитного договору недійсним - відмовлено.
Стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» заборгованість по Кредитному договору №002-2914/756-0392 від 30 жовтня 2007 року в сумі 104 731 Швейцарських франків 15 Сантимів.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» половину сплаченого судового збору у розмірі                    1 827 00 копійок.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «Універсал Банк» половину сплаченого судового збору у розмірі             1 827 00 копійок.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою звернулась ОСОБА_1 , яка, посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову АТ «Універсал Банк» відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_2 та позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що в оскаржуваному рішенні суд першої інстанції зробив безпідставний висновок про те, що жодного порушення узгоджених сторонами істотних умов кредитного договору щодо валюти та суми кредиту на етапі укладення договору не відбулось. Так, судом не було надано належної оцінки доводам відповідача ОСОБА_1 про те, що ПАТ «Універсал Банк» не виконав свої зобов`язання щодо видачі кредитних коштів у розмірі 148 740,00 швейцарських франків. Замість передбаченої договором суми кредиту відповідач отримала 124 614,00 доларів США, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.
При цьому, докази, на які послався суд першої інстанції, а саме виписка по рахунку та меморіальний ордер від 30.10.2007 року, на переконання відповідача не можуть бути належними та допустимими доказами. Так, надана позивачем копія меморіального ордеру не відповідає вимогам Постанови правління НБУ №566 від 30.12.1998 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку та звітності в банках України», оскільки не містить даних щодо посади та підпису осіб, відповідальних за здійснення операції та правильність її оформлення та дати складення документу. Крім того, вказаний меморіальний ордер містить реквізити, які не мають відношення до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, укладеного з відповідачем, а рахунок, вказаний у виписці та меморіальному ордері, на який було зараховано грошові кошти, не співпадає з рахунком, з якого позичальнику була видана готівка.
Зазначене повністю узгоджується із висновком експерта за результатами проведення судової економічної експертизи №2716 від 20.12.2018 року, яким встановлено: «враховуючи суперечливі та неузгоджені дані щодо відображення операцій з надання кредиту за Кредитним договором №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року у наданих на експертизу первинних документах (меморіальному ордері) та регістрах аналітичного обліку (виписках по рахункам) Банку, підтвердити банківськими документами операцію з надання кредитних коштів позичальнику у сумі 148 740,00 швейцарських франків не видається за можливе».
Скаржник вважає, що суд першої інстанції безпідставно поставився критично до вказаного висновку експерта та не обґрунтував таку свою позицію.
Виписка з рахунку, надана банком, не є первинним документом, таким чином, матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу про видачу кредитних коштів відповідно до умов кредитного договору.
Крім того, в доводах скарги відповідач зазначає, що банком не доведено належними доказами розміру заборгованості. Зокрема, позивачем в порушення вимог Закону України «Про захист прав споживачів» нараховано плату за ініціювання кредиту в розмірі 1 607,4 швейцарських франків, які включено до суми основного боргу.
Також, банком неправомірно нараховано заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами за період, коли закінчився строк дії кредитного договору.
Скаржник також не погоджується із висновком суду щодо відсутності підстав для припинення договору поруки, зазначаючи про те, що порука припинилась у зв`язку зі збільшенням банком з 15.07.2008 року без відома та згоди поручителя відсоткової ставки, з 9,95% до 10,95%. Ще однією підставою припинення поруки є пропуск банком шестимісячного строку для звернення із вимогами до поручителя, який слід обраховувати з 10.10.2014 року - дати, коли було припинено погашення заборгованості за кредитним договором.
Суд першої інстанції також неправомірно відмовив у задоволенні зустрічного позову про захист прав позивача та не дав належної оцінки наведеним у ньому доводам про те, що зі сторони банку мав місце обман щодо суми , валюти та порядку виплати кредитних коштів.
У відзиві на апеляційну скаргу представник АТ «Універсал Банк» Антіпова О.А. посилається на безпідставність доводів скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, як законне та обґрунтоване.
Зазначила, що 26.10.2007 ОСОБА_1 уклала з Банком Договір № 000005816 банківського обслуговування фізичної особи та підписала заяви-підтвердження про відкриття трьох поточних рахунків: у швейцарських франках НОМЕР_4, у доларах США № НОМЕР_2, та у гривні НОМЕР_5.
З виписки по особовому рахунку вбачається, що Банком було зараховано на поточний рахунок ОСОБА_1 № НОМЕР_1 суму коштів у розмірі 148 740,00 швейцарських франків, підтвердженням чого є наданий суду меморіальний ордер. 
Відповідно до заяви ОСОБА_1 № 01 від 30.10.2007 року на купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту було здійснено конвертацію іноземної валюти, а саме було здійснено купівлю доларів США у розмірі 124 614,72 дол. США за швейцарські франки та зараховано вказану суму на рахунок № НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 . Саме ці кошти ОСОБА_1 отримала на руки, що підтверджується заявою на видачу готівки від 30.10.2007 року, підписаною останньою.
Таким чином, Банком виконано свої зобов`язання за Кредитним договором, №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, що підтверджено належними доказами, в тому числі і первинними бухгалтерськими документами.
Підтвердженням факту укладення між сторонами Кредитного договору саме з такими істотними умовами щодо валюти і суми кредиту є те, що в подальшому між Банком та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, а також те, що 27.09.2021 року ОСОБА_1 до АТ «УніверсалБанк» було подано заяву про реструктуризацію кредитної заборгованості, якою вона визнала, що отримала у Банку кредит у розмірі 148 740, 00 шв. франків.
Також звертає увагу суду на ту обставину, що ОСОБА_1 певний час (з 2007 по 2014 рік) виконувались умови Кредитного договору , в тому числі щодо сплати щомісячних платежів за користування кредитними коштами.
Розмір заборгованості позивачем доведено належними доказами та не спростовано відповідачем.
Позивач також вважає безпідставними доводи апеляційної скарги щодо припинення поруки та зазначає, що платежі по кредиту припинилися 10.10.2014. 25.10.2014 року банк направив позичальнику та поручителю письмові вимоги про дострокове стягнення заборгованості, які було отримані відповідачами 29.10.2014 року. Відповідно до вимоги, у випадку її невиконання термін повернення кредиту визнається банком таким,  що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги. Отже, оскільки вимога була отримана 29.10.2014 року, термін дострокового повернення кредиту настав 29.12.2014 року. Позов про стягнення заборгованості подано до суду 02.06.2014 року, тобто у межах строку, встановленого ч. 4 статті 559 ЦК України.
Щодо невідповідності кредитного договору вимогам Закону України «Про захист прав споживачів», представник позивача зазначила, що перед укладенням договору ОСОБА_1 підписала анкету-заяву на отримання кредиту саме у валюті швейцарські франки та підтвердила, що вона отримала у повному обсязі інформацію (в письмовій формі) щодо кредитування, орієнтовної сукупної вартості кредиту у Банку відповідно до вимог чинного законодавства про захист прав споживачів. ОСОБА_1 , підписуючи анкету-заяву також підтвердила, що розуміє наслідки настання валютних ризиків за кредитом в іноземній валюті, та їй повідомлена інформація щодо методики визначення курсів і комісій, пов`язаних з конвертацією валюти.
Доводи відповідача про введення її в оману Банком щодо істотних умов кредитного договору є безпідставними та не доведені жодними доказами.
Відповідач ОСОБА_2 не скористався своїм правом, передбаченим положеннями статті 360 ЦПК України, на подання відзиву на апеляційну скаргу.
У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Самчук М.В. підтримала доводи апеляційної скарги, просила її задовольнити.
Представник АТ «Універсал Банк» - Антіпова О.А. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.
Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення йому поштового відправлення - судової повістки (том 7 а.с. 45).
Заслухавши доповідь судді-доповідача по справі, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 30.10.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №002-2914/756-0392 за умовами якого ОСОБА_1 отримала у ВАТ «Універсал Банк» кредит в сумі 148 740,00 швейцарських франків, строком користування до 10.10.2025 року зі сплатою 9,95% річних за користування кредитом.
10.03.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з умовами якої відсоткова ставка за користування кредитом змінювалась, а саме: з 10.03.2009 року по 06.04.2009 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 7,84% річних, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) і нараховується процентна ставка в розмірі 32,85% (далі - «підвищена процентна ставка»); з 07.04.2009 року по 09.03.2010 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати за користування кредитом проценти у розмірі 10,95% річних, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 32,85%) річних. Підписавши цю Додаткову угоду Позичальник заявляє, що він/вона повністю задоволений (-а) рішеннями/відповідями Кредитора, що прийняті відносно Позичальника та/або стосуються умов укладеного з Позичальником Договору (зокрема, але не виключно щодо встановлених нових розмірів плати за користування кредитом, процентів тощо), а також рішеннями/відповідями, наданими Кредитором у відповідь на будь-які заяви/звернення/запити/скарги Позичальника щодо виконання умов цього Договору (та/або інших відносин з Кредитором), складені та надіслані Позичальником до Кредитора до дати набрання чинності цієї Додаткової угоди, при цьому Позичальник також підтверджує, що не має до Кредитора жодних претензій.
Крім того, 07.04.2009 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 була укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з якою розмір відсоткової ставки за користування кредитом змінювався: з 07.04.2009 року та до 09.03.2010 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 7,84% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 15,84% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»); з 10.03.2010 року та до 09.03.2015 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 11,57% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 19,57% річних; починаючи з 10.03.2015 року за користування кредитними коштами без порушення встановленого строку (або термінів) погашення кредиту нараховується процентна ставка у розмірі 10,95% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - в розмірі 18,95% річних.
Таким підписанням вищевказаної Додаткової угоди №2 Позичальник підтвердив правомірність нарахування Кредитором в період з 15.07.2008 року по 07.04.2009 року включно-процентів за користування кредитом за наступними ставками: базова процентна ставка - 10,95% річних, підвищена процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 32,85% річних (п.2.1 додаткової угоди).
Також, 10.06.2010 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з якою розмір відсоткової ставки за користування кредитом змінювався: з 10.06.2010 року та до 23.06.2010 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 8,63% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 32,85% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»); з 24.06.2010 року та до 09.06.2011 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 10,95% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 32,85% річних.
24 червня 2010 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 укладена Додаткова угода б/н до Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, згідно з якою розмір відсоткової ставки за користування кредитом змінювався: з 24.06.2010 року та до 09.06.2011 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 8,63% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 16,63% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»); з 10.06.2011 року та до 09.06.2016 року включно Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 12,13% річних, а за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка в розмірі 20,13% річних, а починаючи з 10.06.2016 року Позичальник зобов`язується сплачувати Кредитору за користування кредитом проценти у розмірі 10,95% річних (далі - «базова процентна ставка»); за користування кредитними коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 18,95% річних (далі - «базова підвищена процентна ставка»).
Таким чином, підписанням вищевказаної Додаткової угоди №2 Позичальник підтвердив правомірність нарахування Кредитором в період з 15.07.2008 року по 07.04.2009 року включно процентів за користування кредитом за наступними ставками: базова процентна ставка - 10,95% річних, підвищена процентна ставка за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) - 32,85% річних (п.2.1 додаткової угоди).
Пунктом 2.1 укладеного між сторонами Кредитного договору передбачено, що зобов`язання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання всіх та кожної з наведених умов в п. 2.1.1., 2.1.2., 2.1.3 Кредитного договору.
Відповідно до п. 2.1.3 Кредитного договору однією з умов видачі кредиту позичальникові є відкриття позичальником поточного рахунку № НОМЕР_1 (№ НОМЕР_3 ) у кредитора, код банку (МФО) 322001 для здійснення розрахунково-касового обслуговування і операцій позичальника з надання та погашення кредиту.
Судом також встановлено, що 26.10.2007 року ОСОБА_1 уклала з Банком Договір №000005816 банківського обслуговування фізичної особи (том 2, а.с. 231).
Згідно п. 1.1 Договору банківського обслуговування, відповідно до вимог чинного законодавства України, нормативно-правових актів НБУ, умов обслуговування рахунків фізичної особи та Тарифів Банку:
- банк відкриває клієнту банківські рахунки, випускає платіжні картки та здійснює банківське обслуговування клієнта, нараховує відсотки;
- клієнт користується послугами банку та сплачує їх вартість.
На підтвердження фактичного відкриття поточного рахунку № НОМЕР_1 ОСОБА_1 26.10.2007 року поставила всій особистий підпис на Заяві-підтвердженні про відкриття поточних рахунків від 26.10.2007 року (том 2, а.с. 235).
Того ж дня ОСОБА_1 відкрила в Банку інший рахунок № НОМЕР_2 (копія наявна в матеріалах справи, том 2, а.с. 236).
Відповідно до п. 2.3 Кредитного договору: видача кредиту за цим договором проводилася на поточний рахунок позичальника, відкритий згідно умов п. 2.1.3 даного Договору.
З наданої АТ «Універсал Банк» до справи виписки по особовому рахунку вбачається, що Банком було зараховано на поточний рахунок № НОМЕР_1 ОСОБА_1 суму коштів у розмірі 148 740 швейцарських франків.
Суд першої інстанції також вірно встановив, що підтвердженням зарахування відповідної суми коштів на поточний рахунок ОСОБА_1 є меморіальний ордер №0022914СНР000630 від 30.10.2007 року, де зазначено, що 30.10.2007 року на рахунок № НОМЕР_1 , який належить ОСОБА_1 , було зараховано суму коштів у розмірі 148 740,00 швейцарських франків.
Меморіальний ордер є належним доказом зарахування коштів на рахунок Позичальника, скільки меморіальний ордер - це розрахунковий документ, який складається за ініціативою банку для оформлення операцій щодо списання коштів з рахунку платника і внутрішньобанківських операцій відповідно до ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та нормативно-правових актів Національного банку України (ст. 1 ЗУ «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні»).
Відповідно до п. 1.2 Договору банківського обслуговування клієнт (Позичальник) має право самостійно розпоряджатися коштами, що обліковуються на його рахунках на умовах, встановлених діючим законодавством України.
При цьому, 30.10.2007 року ОСОБА_1 користуючись своїм законним правом розпоряджатися належними їй коштами, що знаходяться на її банківських рахунках, на власний розсуд, здійснила операцію купівлі іноземної валюти за іншу іноземну валюту, а саме: за рахунок отриманих в Банку кредитних коштів купила 124 614,72 доларів США.
Зазначені обставини підтверджуються заявою на купівлю іноземної валюти за іншу іноземну валюту (копія міститься в матеріалах справи).                            124 614,72 долари США (що були куплені ОСОБА_1 ) за вищевказаною заявою були зараховані на рахунок позичальника № НОМЕР_2 .
Після цього ОСОБА_1 отримала кошти (зняла готівку з рахунку) у розмірі 124 614,00 дол. США, що підтверджується Заявою на видачу готівки №002В501073030001 від 30.10.2007 року (копія міститься в матеріалах справи). У заяві на видачу готівки від 30.10.2007 року на підтвердження фактичного отримання готівкових коштів ОСОБА_1 власноручно поставила особистий підпис, чим підтвердила факт отримання та суму і валюту отриманих коштів.
Згідно п. 1.8. «Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах», затвердженої Постановою Правління НБУ № 492 від 12.11.2003 року та зареєстрованої Міністерством юстиції 17.12.2003р. за №1172/8493 банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського рахунку поточні рахунки, за договором банківського вкладу - вкладні (депозитні) рахунки.
Відповідно до правил заповнення реквізитів касових документів, яка є додатком до «Інструкції про касові операції в банках України», вимоги щодо заповнення реквізиту «Призначення платежу» сформульовані наступним чином: «У разі видачі готівки з каси зазначається, на які платіжні цілі вона видається». 
Надаючи оцінку зібраним по справі доказам, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що касові документи, які надані банком, є доказом, підтверджуючим факт видачі кредиту ОСОБА_1 (в даному випадку у виписці НОМЕР_4, том 2 а.с. 100.), реквізит «Призначення платежу» заповнений наступним чином: «Надання кредиту згідно договору НОМЕР_4 від 26/10/2007 на суму кредиту». Таке формулювання жодним чином не суперечить вимогам до складання касових документів, оскільки у касових документах було зазначено:
- на які цілі видавалися кошти - надання кредиту;
- поточний рахунок позичальника ( НОМЕР_1 ) та дата його відкриття (26/10/2007), який є також ідентифікатор клієнта в електронній банківській системі.
Таким чином, призначення платежу та інші реквізити у долучених Банком до матеріалів справи касових документах відповідають чинним на час видачі кредиту вимогам щодо оформлення касових документів.
У поданій позовній заяві ОСОБА_1 також вказувала, що здійснювала валютно-обмінні операції з обміну доларів на національну валюту України - гривню, а гривні - на швейцарські франки з метою подальшого внесення їх на свій поточний рахунок для погашення заборгованості по кредиту.
Згідно зі статтею 627 Цивільного кодексу України сторони є вільні в укладенні договору та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Договори про надання кредиту укладаються на власний розсуд кредитодавця і позичальника та з рахуванням вимог цивільного та банківського законодавства. 
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що при укладені Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_1 досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, жодного порушення узгоджених сторонами істотних умов Кредитного договору щодо валюти і суми кредиту на етапі укладення договору не відбулось. До укладення Кредитного договору ОСОБА_1 мала можливість обирати валюту кредитування та з власної волі подала до Банку Анкету-Заяву на отримання кредиту у сумі 144 000,00 Швейцарських франків, строк користування - 300 місяців.
Оскільки ОСОБА_1 не було надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження застосування банківською установою нечесної підприємницької практики, чи надання споживачу інформації у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб, доводи останньої щодо порушення вимог ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», наявного дисбалансу та шкоди правам і обов`язкам Позичальника є безпідставними, спростовуються вказаними вище доказами, у зв`язку із чим суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 про визнання кредитного договору недійсним.
Доводи ОСОБА_1 про не доведення АТ «Універасл Банк» факту видачі кредиту у швейцарських франках та у сумі, визначеній умовами Кредитного договору, не знайшли свого підтвердження ні у суді першої, ні в апеляційній інстанції.
Щодо доводів апеляційної скарги про неналежну оцінку місцевим судом висновку експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 20.12.2018 року №2716, колегія суддів з такими доводами не погоджується, виходячи з наступного.
За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПКУкраїни кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до частин першої, другої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до положень статті 110 ЦПК України, висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні.
Так, відхиляючи висновок експерта Київської незалежної судово-експертної установи від 20.12.2018 року №2716, суд першої інстанції виходив із того, що вказаний висновок є неналежним та недостатнім доказом, оскільки не містить відомостей про дослідження більшої частини фінансових документів, наданих банківською установою у їх сукупності (зокрема том 3 судової справи №756/153140/15-ц не досліджувався), а єдиною підставою для надання негативної відповіді щодо доведеності надання кредитних коштів, експерт зазначив суперечливість реквізитів банківських документів.
Поряд із цим, вирішуючи даний спір, суд першої інстанції, надавши оцінку зібраним по справі доказам, обґрунтовано вважав, що факт виконання ПАТ «Універсал Банк» умов Кредитного договору шляхом видачі Позичальнику кредиту у валюті та розмірі, передбачених договором, підтверджується сукупністю інших належних доказів, таких як меморіальний ордер №0022914СНР000630 від 30.10.2007 року, банківські виписки по рахунках Позичальника, заява на видачу готівки №002В501073030001 від 30.10.2007 року. 
Безпідставними є також доводи апелянта про неналежну оцінку судом обставин щодо припинення поруки, з огляду на таке.
Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).
Отже, порука є спеціальним заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов`язання, чим обумовлюється додатковий характер поруки стосовно основного зобов`язання.
Підставою для поруки є договір, що встановлює зобов`язальні правовідносини між особою, яка забезпечує виконання зобов`язання боржника та кредитором боржника.
З матеріалів справи вбачається, що з метою забезпечення виконання зобов`язань за Кредитним договором між ВАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки №002-2914/756-0392-Р від 30.10.2007 року, згідно якого останній зобов`язався відповідати по зобов`язаннях позичальника.
Так, згідно положень п. 1.3 Договору поруки, Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що і Боржник, за всіма зобов`язаннями останнього за основним договором, включаючи повернення основної суми боргу (в т.ч. суми кредиту, регресу), сплату процентів, комісій, можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами Основного договору. 
Відповідальність Поручителя і Боржника є солідарною (п. 1.4. Кредитного договору).
Відповідно до п.2.1 Додаткової угоди, укладеної 07.04.2009 року, до Договору поруки №002-2914/756-0392-Р від 30.10.2007 року в період з 15 липня 2008 року по 07 квітня 2009 року включно Поручитель підтверджує правомірність нарахування Кредитором процентів за користування кредитом Боржником за наступними ставками: процентна ставка - 10,95 % річних («базова процентна ставка»); - за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) процентна ставка в розмірі 32,85 % річних («підвищена процентна ставка»), що підтверджує погодження Поручителем зміну розміру відсоткової ставки в сторону її збільшення.
24.06.2010 року між ПАТ «Універсал Банк» та ОСОБА_2 укладено Договір поруки Б/Н, згідно з умовами якого Поручитель поручився перед Кредитором за виконання ОСОБА_1 усіх його зобов`язань перед Кредитором, що виникли з Кредитного договору №002-2914/756-0392 від 30 жовтня 2007 року та Додаткової угоди №б/н від 24.06.2010 року до нього, укладеного між Кредитором та Боржником, в повному обсязі як існуючих в теперішній час, так і тих, що можуть виникнути в майбутньому. Зі змісту вказаного Договору поруки також вбачається, що Поручитель засвідчує, що йому добре відомі усі умови вищеозначеного Основного договору і він погоджується з ними, зокрема щодо суми, валюти кредиту та усіх зобов`язань по сплаті процентів (розміри процентних ставок) та комісій/винагороди/плати за рахунки (том 1 а.с. 62-66).
Таким чином, не можуть бути взяті до уваги доводи апеляційної скарги про припинення поруки у зв`язку зі зміною розміру відповідальності без згоди поручителя, оскільки такі обставини були перевірені судом першої інстанції та не знайшли свого підтвердження. 
Судом також правильно встановлено, що в порушення умов Кредитного договору та чинного законодавства України ОСОБА_1 не виконала взятих на себе зобов`язань.
Згідно розрахунку АТ «Універсал Банк заборгованість за кредитним договором №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року станом на 06.04.2015 року складає 104 731, 15 швейцарських франків, з яких: заборгованість по тілу кредиту - 93 758,93 швейцарських франків; заборгованість по відсотках - 10 645,44 швейцарських франків; заборгованість по підвищених відсотках - 326,78 швейцарських франків.
Судом встановлено, що 25.10.2014 року Позичальнику ОСОБА_1 . Банком була направлена вимога про погашення заборгованості по Кредитному договору №002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року у зв`язку з порушенням термінів сплати кредиту Позичальником. Вказана письмова вимога була отримана ОСОБА_1 особисто 29.10.2014 року. Однак, остання не вчинила жодних дій, які свідчили б про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.
Аналогічна письмова вимога направлялась і Поручителю ОСОБА_2 та була отримана ним особисто 29.10.2014 року. Однак, останній також не вчинив жодних дій, що свідчили б про намір у добровільному порядку сплатити прострочену заборгованість.
Зі змісту вказаних вимог вбачається, що у випадку їх невиконання термін повернення кредиту визнається Банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання вимоги та Банк буде вимушений стягнути всю суму кредиту в примусовому порядку.
Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України, чинної на час подання позовної заяви, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не Пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановленим моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
При вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі статтею 526 ЦК зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов`язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов`язань за цим договором строк пред`явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов`язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов`язання у повному обсязі або у зв`язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Таким строком не може бути лише несплата чергового платежу.
Пред`явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред`явлення до нього позову. При цьому в разі пред`явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання
З огляду на те, що датою отримання Боржником та Поручителем письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості є 29.10.2014 року, останнім днем виконання зобов`язання за Кредитним договором, згідно вимоги Банку, є 30.12.2014 року. Таким чином, шестимісячний строк звернення з позовом до поручителя закінчився 30.06.2015 року, в той час, як ПАТ «Універсал Банк» звернувся до суду із даним позовом 29.05.2015 року, тобто в межах шестимісячного строку.
Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано встановив відсутність будь-яких правових підстав для припинення договору поруки.
Апеляційний суд також звертає увагу на те, що ОСОБА_2 , як позивач за зустрічним позовом, який заявляв вимогу про визнання поруки припиненою, з апеляційною скаргою на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року не звертався і не уповноважував ОСОБА_1 представляти його інтереси ні у суді першої, ні апеляційної інстанцій.
В той же час, заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необґрунтованого нарахування банком процентів за Кредитним договором після пред`явлення вимоги про дострокове повернення кредиту.
Відповідно до правового висновку, сформованого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 28.03.2018 р. у справі №444/9519/12 в п. 54, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України. Тобто, згідно з логікою Верховного Суду, припинення нарахування передбачених договором процентів можливо у двох випадках: закінчення строку кредитування, який визначений договором, та пред`явлення вимоги в порядку ч. 2 ст. 1050 ЦК України.
Після закінчення строку дії кредитного договору або у разі пред`явлення банком вимоги про дострокове повернення грошових коштів змінюється правова природа зобов`язання. У такому випадку нарахування штрафних санкцій можливе не на підставі умов договору, а на підставі ст. 625 ЦК України (3% річних).
ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були зобов`язані повернути тіло кредиту та сплатити заборгованість за кредитом протягом 61 календарного дня з моменту отримання вимоги банку; зазначений строк закінчився 30.12.2014 року.
У такому разі після закінчення зміненого за ініціативою банку строку кредитування нарахування будь-яких передбачених кредитним договором платежів, окрім сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, є незаконним.
Зазначене узгоджується з висновками щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, сформульованими Великою Палатою Верховного Судуу постановах від 04 липня 2018 року у справі 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 31 жовтня 2018 року у справі № 202/4494/16-ц (провадження № 14-318цс18).
З огляду на вказане, колегія суддів апеляційного суду вважає обґрунтованими вимоги позивача в частині солідарного стягнення з відповідачів заборгованості в тому розмірі, який був визначений ПАТ «Універсал Банк» станом на 06.04.2015 року, однак за виключенням відсотків та підвищених відсотків, нарахованих за період з 01 січня 2015 року по 06 квітня 2015 року, а саме: 3 648,13 швейцарських франків - прострочена заборгованості по кредиту; 90 110,80 швейцарських франків - сума дострокового стягнення кредиту; 8 023,75 швейцарських франків - заборгованості по відсоткам, 294,45 швейцарських франків - заборгованості по підвищеним відсоткам, а всього: 102 077,15 швейцарських франків.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути підставою для скасування рішення.
Відповідно до положень п. 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Визнаючи доводи апеляційної скарги обґрунтованими в частині безпідставного нарахування позивачем заборгованості по процентам та неустойки по кредитному договору № 002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року після пред`явлення письмової вимоги про дострокове погашення заборгованості, колегія суддів апеляційного суду вважає правильним задовольнити апеляційну скаргу частково, змінивши рішення суду першої інстанції в частині розміру заборгованості, що підлягає до солідарного стягнення із відповідачів.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити рішення Оболонського районного суду м. Києва від 22 травня 2023 року в частині розміру заборгованості за кредитним договором № 002-2914/756-0392 від 30.10.2007 року, що підлягає до солідарного стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , визначивши його в сумі 102 077 (сто дві тисячі сімдесят сім) швейцарських франків 15 сантимів.
В решті рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складений 02 січня 2024 року.

 
Суддя-доповідач                                                         Таргоній Д.О.
  
  Судді:                                                                         Голуб С.А.
 
                                                                                     Слюсар Т.А.