ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

07 березня 2024 року 	м. Дніпро	справа № 280/8201/23	

 Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
 головуючого - судді  Семененка Я.В. (доповідач),
 суддів:  Бишевської Н.А., Добродняк І.Ю.,     
розглянувши в порядку письмового провадженні в м.Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року (суддя Калашник Ю.В.) по справі №280/8201/23 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                               ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1  звернувся до суду з адміністративним позовом, в якому просив:
визнати протиправним та скасувати рішення відповідача від 09.08.2023 №12511-13288/Є-02/8-0800/23 про відмову позивачу в призначенні та виплаті пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 03.08.2023;
зобов`язати відповідача здійснити призначення та виплату позивачу пенсії за віком на загальних підставах відповідно до Закону України від 09.07.2003 №1058-IV “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2020-2022 роки, з якої сплачені страхові внески, що передували року звернення за призначенням пенсії, починаючи з 03.08.2023.
В обгрунтування заявлених вимог посилався на те, що перебуває на обліку у Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області як отримувач пенсії за віком на пільгових умовах (Список №1), призначеної згідно Закону України від 05.11.1991 № 1788-ХІІ “Про пенсійне забезпечення”. Досягнувши загального пенсійного віку позивач звернувся до відповідача із заявою про призначення їй пенсії за віком відповідно до Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” із застосуванням показника середньої заробітної плати по Україні за 2020-2022 роки. Відповідач відмовив у призначенні пенсії, оскільки позивачці вже була призначена пенсія за віком на пільгових умовах по Списку №1 відповідно до Закону № 1058-ІV та статті 13 Закону № 1788-ХІІ. Позивач вважав таку відмову протиправною, у зв`язку з чим звернувся з позовом до суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року в задоволенні позову відмовлено. 
Вирішуючи спірні відносини між сторонами, суд першої інстанції фактично виходив з того, що у спірному випадку позивачці вже була призначена пенсія за віком, у зв`язку з чим відповідач правомірно відмовив у призначення такого ж виду пенсії позивачці вдруге.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач звернувся до суду з 
апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову про задоволення позову. Апеляційна скарга фактично обґрунтована доводами, які зазначені у позові. Заявник апеляційної скарги наполягає на тому, що пенсія за віком на пільгових умовах, яка призначається на підставі Закону України «Про пенсійне забезпечення» та пенсія за віком, яка призначається на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», є різними видами пенсійного забезпечення та призначаються за вибором особи. Оскільки, позивач набув право на призначення пенсії на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та виявив бажання на її призначення, шляхом подання відповідної заяви до пенсійного органу, то відповідач, фактично посилаючись на те, що позивач отримує пенсію за віком,  неправомірно в цьому відмовив. Позивач також звертає увагу на те, що судом першої інстанції у спірних відносинах не були застосовані відповідні висновки Верховного Суду, які зроблені в аналогічних спорах та які підтверджують право особи, якій раніш була призначена пільгова пенсія, на призначення пенсії за віком на умовах, передбачених Законом №1058.
У відзиві на апеляційну скаргу відповідач просить рішення суду першої інстанції залишити без змін з огляду на його законність та обгрунтованість.
Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, правову оцінку досліджених судом доказів по справі, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.
Встановлені судом першої інстанції обставини справи, які не заперечуються сторонами, свідчать про те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Запорізькій області та з 14.06.2010 отримує пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1.
03.08.2023 позивач звернувся до ГУ ПФУ в Запорізькій області із заявою, в якій просив призначити йому пенсію за віком на загальних підставах, відповідно до ст.26 Закону №1058, з урахуванням ч.2 ст.40 вказаного закону із застосуванням показника середньої заробітної плати в Україні за три календарні роки, що передують року звернення із заявою за призначенням пенсії за віком, тобто за 2020-2022 роки.
Листом ГУ ПФУ в Запорізькій області від 09.08.2023 № 12511-1388/Є/8-0800/23 позивачу надано відповідь, що позивачу з 14.06.2000 призначено пенсію за віком на пільгових умовах за Списком № 1, ї згідно із пунктом 2 ч. 1 ст.114 Законом №1058. Враховуючи, що пенсія за віком призначена на пільгових умовах за Списком № 1 і є пенсією за віком, перехід з пенсії за віком на пільгових умовах на пенсію за віком не передбачено законодавством, оскільки це один вид пенсії (а.с.17).
Не погодившись з такими діями відповідача, позивач звернувся з позовом до суду.
За наслідками перегляду справи, суд апеляційної інстанції погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, з огляду на таке.
Відповідно до статті 2 Закону України “Про пенсійне забезпечення” за цим законом призначаються наступні види державних пенсій: за віком; по інвалідності; в разі втрати годувальника; за вислугу років.
Згідно п. "а" ст. 13 Закону України “Про пенсійне забезпечення” (в редакції на час призначення пенсії позивача) на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: працівники, зайняті повний робочий день на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці, - за списком № 1 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 25 років у чоловіків, з них не менше 10 років на зазначених роботах, і не менше 20 років у жінок, з них не менше 7 років 6 місяців на зазначених роботах.
З 01.01.2004р. набрав чинності Закон України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Згідно з п.2 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” пенсійне забезпечення застрахованих осіб, які працювали або працюють на підземних роботах, на роботах з особливо шкідливими і особливо важкими умовами праці за списком № 1 та на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджених Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, на посадах, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах або за вислугу років, які відповідно до законодавства, що діяло раніше, мали право на пенсію на пільгових умовах або за вислугу років, здійснюється згідно з окремим законодавчим актом через професійні та корпоративні фонди.
До запровадження пенсійного забезпечення через професійні та корпоративні фонди особам, зазначеним в абзаці першому цього пункту, пенсії призначаються за нормами цього Закону в разі досягнення пенсійного віку та наявності трудового стажу, передбачених Законом України "Про пенсійне забезпечення".
У цьому випадку розміри пенсій визначаються відповідно до статті 27 та з урахуванням норм статті 28 цього Закону.
Згідно абзацу другого пункту 16 Прикінцевих положень Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Отже, дія Закону України "Про пенсійне забезпечення" поширюється на визначення права особи на пенсію, тоді як умови виплати цієї пенсії регулюються нормами Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
Статтею 9 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" передбачено такі види пенсійних виплат: пенсія за віком; пенсія по інвалідності внаслідок загального захворювання (у тому числі каліцтва, не пов`язаного з роботою, інвалідності з дитинства); пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Тобто, і Законом України “Про пенсійне забезпечення”, на підставі якого позивачу призначено пенсію, і Законом України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування” передбачено такий вид пенсійних виплат як пенсія за віком.
Положення ч.2 ст.40 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, на які посилається позивач, стосуються осіб, які вперше звернулися за призначенням пенсії.
Оскільки позивачу у 2000 році вже було призначено пенсію за віком (на пільгових умовах), то його повторна заява про призначення цього ж виду пенсії, хоч і на загальних підставах, із застосуванням показника середньої заробітної плати працівників, зайнятих в галузях економіки України за останні три роки, що передують року звернення з заявою про призначення пенсії за віком, є необґрунтованою. 
Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позову, суд апеляційної інстанції вважає обґрунтованими.
Щодо застосування судом першої інстанції висновків Верховного Суду.
Так, вирішуючи спірні відносини судом першої інстанції прийнято до уваги висновки Верховного Суду, які зроблені в подібних правовідносинах, постанова від 17.05.2021 (справа №185/1473/17).
В апеляційній скарзі позивачка наводить справи, в яких Верховним Судом зроблено протилежні висновки, ніж в тій справі, яку прийнято до уваги судом першої інстанції у спірному випадку.
Суд апеляційної інстанції погоджується з доводами позивачки про те, що в подібних правовідносинах Верховний Суд має неоднаковий підхід до вирішення таких спорів.
В той же час, з огляду на встановленні обставини у цій справі та враховуючи вищенаведену позицію суду першої інстанції, з якою погоджується суд апеляційної інстанції, суд апеляційної інстанції вважає правильним застосування судом першої інстанції у спірних відносинах саме висновків Верховного Суду, які зроблені у вищенаведеній справі.
Також, враховуючи такі доводи позивача, суд апеляційної інстанції вважає зазначити те, що у випадках застосування Верховним Судом різних підходів при вирішенні подібних спорів, застосуванню підлягають правові висновки, які зроблені Верховним Судом у часі пізніше.
Так, в апеляційній скарзі позивачка, зокрема, посилається на постанову Верховного Суду від 17.06.2021 (справа №336/7438/16-а), натомість, в ЄДР наявні і інші судові рішення Верховного Суду, зокрема, постанова Верховного Суду від 06.12.2021 (справа №185/951/17), в якій Судом висловлено правову позицію, якій відповідають висновки суду першої інстанції у цій справі. Також, ухвалою Верховного Суду від 15.01.2024 (справа №160/7910/23) відмовлено у відкритті касаційного провадження на рішення суду першої на апеляційної інстанції, якими було відмовлено в задоволенні позову особі в подібних цій справі правовідносинах. У вказаній ухвалі Верховний Суд пославшись на правові висновки, які зроблені Верховним Судом у справі №185/1473/17 (постанова від 17.05.2021), зазначив про відсутність підстав для відступу від такої правової позиції.
Отже, підсумовуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстав для його скасування не існує.
На підставі викладеного, керуючись статтями п.1 ч.1 ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 04 грудня 2023 року по справі №280/8201/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках та строки, які визначені ст.ст.328, 329 КАС України.

Постанова складена у повному обсязі 07.03.2024
   
Головуючий - суддя                                                                      Я.В. Семененко 

                               суддя                                                                      Н.А. Бишевська 

                               суддя                                                                      І.Ю. Добродняк