Номер провадження: 22-ц/813/3414/24 
Справа № 2-1168/10
Головуючий у першій інстанції Адамов А.С.
Доповідач Заїкін А. П.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.02.2024 року                                                                 м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 2-1168/10
Номер провадження: 22-ц/813/3414/24

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
- головуючого судді – Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),
- суддів: - Погорєлової С.О., Таварткіладзе О.М.,
- за участю секретаря судового засідання – Ступник А.О.,

учасники справи: 
- скаржник – Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», 
- особа, дії, бездіяльність або рішення якої оскаржуються – приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв Віталій Олександрович, 
- боржник –  ОСОБА_1 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про скасування постанови приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича від 11.08.2023 р. про закінчення виконавчого провадження, за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, постановлену у складі судді Адамова А.С. 17 жовтня 2023 року, про відмову у задоволенні скарги, повний текст ухвали складений 23 жовтня 2023 року, 
встановив:

2. Описова частина
Короткий зміст вимог скарги

У серпні 2023 року АТ «Державний ощадний банк України» звернулось до суду зі скаргою на дії приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича (в порядку ст. 447 ЦПК України), в якій просить скасувати постанову приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва Віталія Олександровича від 11.08.2023 про закінчення виконавчого провадження № 62392472 з примусового виконання виконавчого листа № 2-1168/2010, виданого 05.11.2012 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області.
АТ «Державний ощадний банк України» в обґрунтування скарги зазначає, що у провадженні приватного виконавця Цинєва В.О. перебувало виконавче провадження № 62392472 з примусового виконання виконавчого листа №2-1168/2010, виданого 05.11.2012 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі – 344 801,02 грн. та судових витрат в розмірі – 1 950 грн., а всього – 346 751,02 грн.. 
11.08.2023 р. приватним виконавцем винесена постанова про закінчення виконавчого провадження ВП № 62392472 на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», в якій зазначено, що борг у розмірі – 340 894,20 грн. стягнуто та перераховано на користь стягувача. 
Постанова про закінчення виконавчого провадження надійшла на адресу Банку 14.08.2023, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції на супровідному листі постанови про закінчення виконавчого провадження. 
АТ «Ощадбанк» вважає постанову від 11.08.2023її необґрунтованою та передчасною, вбачає у діях приватного виконавця порушення Закону України «Про виконавче провадження», а постанова підлягає скасуванню, з огляду на наступне. 
Так, 25 лютого 2010 року Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області ухвалено заочне рішення по справі № 2-1169/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Ощадбанк», до ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості та внесення зміни до договору про іпотечний кредит, яким позовні вимоги Банку задоволено повністю. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість у розмірі - 344 801,20 грн. та судові витрати у розмірі - 1950,00 грн., а всього – 346 751,02 грн.. Внесено зміни до договору про іпотечний кредит №1269-ДКФ від 22.05.2007, а саме в п. 1.2. слова та цифри «з терміном остаточного погашення кредиту не пізніше 19 лютого 2027 року» виключено. Терміном остаточного погашення кредиту встановлено дату ухвалення судом рішення в цій справі. У п. 1.5. датою здійснення останнього платежу в рахунок погашення кредиту встановлено дату ухвалення судом рішення в цій справі. 
05.11.2012 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області виданий виконавчий лист № 2-1168/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України», заборгованості у розмірі - 344 801,02 грн. та судових витрат у розмірі – 1 950 грн.. 
03.01.2020 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області винесено ухвалу по справі № 946/9211/19, якою внесено виправлення у рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 року по цивільній справі №2-1169/10 за позовом Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення №6708 ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості та внесення змін до договору про іпотечний кредит. Зазначено, що абзац 2-й резолютивної частини рішення читати необхідно в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість в розмірі – 42 953,82 доларів США (що на 25.02.2010 року по курсу НБУ 7,99 за 1 дол. США еквівалентно 343 201,02 грн.) суму за обслуговування кредиту у розмірі – 1 600 грн. та судові витрати в розмірі – 1 950 грн.». 
Оскільки в рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області та в ухвалі суду від 03.01.2020 про виправлення описки в рішенні суду було зазначено номер цивільної справи № 2-1169/2010, а у виданому 05.11.2012 виконавчому листі № 2-1168/2010, представник АТ «Ощадбанк» звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, що був виданий 05.11.2012 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, зазначивши у виконавчому листі правильний номер цивільної справи - № 2-1169/2010 замість невірного - № 2-1168/2010. 
21.06.2022 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області (№946/3058/22) відмовлено у задоволенні заяви АТ «Ощадбанк» про виправлення помилки у виконавчому листі, мотивуючи тим, що судом встановлено, що рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 було ухвалено по цивільній справі № 2-1168/2010. Проте, у рішенні суду по справі за даним позовом невірно указано номер справи, а саме - помилково зазначено - № 2-1169/2010 замість вірного - № 2-1168/2010. 
11.08.2023 представник Банку звернувся до Ізмаїльського районного суду Одеської області із заявою про виправлення описки в рішенні Ізмаїльського районного суду Одеської області від 25.02.2010 у цивільній справі №2-1169/10 (вірний номер №2-1168/2010) та із заявою про виправлення описки, допущену в ухвалі Ізмаїльського районного суду Одеської області від 03.01.2020 у справі № 946/9211/19. 
22.06.2020 представником Банку направлено до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. заяву про відкриття виконавчого провадження та оригінал виконавчого листа. 
22.06.2020 приватним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на суму 340894,20грн. 
25.06.2020 приватним виконавцем винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних, згідно якої встановлено, що боржником змінено прізвище з - ОСОБА_4 на - ОСОБА_5 та змінено адресу проживання. 
25.06.2020 приватним виконавцем винесено постанову про звернення стягнення на заробітну плату боржника. 
11.08.2023 представником АТ «Ощадбанк» до приватного виконавця направлено електронною поштою та засобами поштового зв`язку заяву з проханням врахувати при стягненні заборгованості ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 946/9211/19 від 03.01.2020, якою внесено виправлення у рішення суду, а саме: «стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість в розмірі 42953,82 долара США (що на 25.02.2010 року по курсу НБУ 7,99 грн. за 1 дол. США еквіваленте 343201,02 грн.) суму за обслуговування кредиту у розмірі 1600 грн. та судові витрати в розмірі 1950 грн.». 
21.08.2023 на адресу Банку надійшла відповідь приватного виконавця на заяву АТ «Ощадбанк» від 11.08.2023 про те, що у виконавчому документі не були зазначені відомості з урахуванням ухвали від 21.06.2022 по справі № 946/3058/22 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області щодо стягнення боргу в іноземній валюті та не було ухвалено відповідного рішення судом щодо виправлення описки або внесення змін до виконавчого документу.
11.08.2023 виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, у відповідності до п. 9 частини першої ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». В ході виконання стягнуто борг у розмірі – 340 894,20 грн., основна винагорода виконавця у розмірі – 34 089,42 грн. та витрати виконавчого провадження. 
Враховуючи зазначені обставини, станом на теперішній час без скасування постанови про закінчення виконавчого провадження та внесення відповідних змін до виконавчого документу з урахуванням ухвали від 21.06.2022 по справі № 946/3058/22 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області, стягнути суму в іноземній валюті не передбачається можливим. 
Банк вважає, що постанова про закінчення виконавчого провадження від 11.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Циневим В.О. винесена передчасно та не відповідає нормам чинного законодавства, оскільки приватний виконавець за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, із заявою про роз`яснення відповідного рішення, а не закінчувати виконавче провадження. 
Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 2-1168 з урахуванням ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області про виправлення по справі №946/9211/19 від 03.01.2020, якою внесено виправлення у рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 року не виконано. Помилки у рішенні Ізмаїльського районного суду Одеської області щодо номеру справи та валюти стягнення, в ухвалах Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області та у виконавчому листі, допущені не з вини стягувача. 
З матеріалів справи, вбачається, що стягувач був зацікавлений у виконанні рішення суду, а тому неодноразово звертався до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з заявами про виправлення описок допущених у рішенні суду. АТ «Ощадбанк» вважає, що винесення приватним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є незаконним та передчасним, оскільки перешкоджає примусовому виконанню рішення суду. 
У разі не скасування постанови про закінчення виконавчого провадження, стягувач буде позбавлений можливості в майбутньому виконати рішення суду, з урахуванням виправлень, внесених згідно ухвали суду від 03.01.2020, що протирічить сутності виконавчого провадження та його завданням. Постанова про закінчення виконавчого провадження на адресу АТ «Ощадбанк» надійшла на адресу АТ «Ощадбанк» 14.08.2023, що підтверджується штампом вхідної кореспонденції № 58304/2023. А, отже останній день для її оскарження встановлений 24.08.2023 (Т. 1, а. с. 194 – 197).

Позиція учасників справи в суді першої інстанції 

Представник боржника ОСОБА_1 – ОСОБА_6 в запереченнях на скаргу просить у її задоволенні відмовити. 
Представник боржника вказує на те, що заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 по справі № 2-1169/10 було задоволено позов ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України» та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість у загальному розмірі – 346 751,01 грн.. 
05.11.2012, з метою примусового виконання вищевказаного судового рішення, Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області було видано виконавчий № 2-1168/10 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України» боргу в розмірі - 346 751,02 грн..
У виконавчому документі визначено розмір стягнення заборгованості перед стягувачем виключно в українській гривні. Будь-якої згадки про стягнення боргу в доларах США у виконавчому документі не має. В подальшому вищевказаний виконавчий лист було пред`явлено стягувачем до Ізмаїльського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса). 
Згідно з відповіддю вищезазначеного органу Державної виконавчої служби від 11.08.2020 за № 40336, вищезазначений виконавчий лист тричі перебував на примусовому виконанні державних виконавців, виконавчі провадження з його примусового виконання відкривалися 13.11.2012, 14.04.2015 та 12.10.2018. 
В рамках першого виконавчого провадження державним виконавцем було звернуто стягнення на предмет іпотеки, було забезпечено вимоги кредитора, а саме - будинок за адресою - АДРЕСА_1 , який реалізовано на публічних торгах. 19.12.2019 АТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк», подав до суду заяву про виправлення описки у рішенні Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 та просив викласти резолютивну частину рішення суду в такий редакції: «стягнути з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України в особі філії - Ізмаїльського відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 42953,82 дол. США (що на 25.02.2010 по курсу НБУ 7,99 за 1 дол. США еквівалентно 343201,02 грн.), суму за обслуговування кредиту у розмірі 1600 грн. та судові витрати у розмірі 1950 грн.». 
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2020 № 946/9211/19 заяву стягувача було задоволено. Внесено виправлення у рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 25.02.2010 саме у тій редакції, яку було зазначено у заяві стягувача. Виправлення були внесені виключно до резолютивної частини судового рішення. Виправлення до виконавчого листа внесені не були ні на той час, ні на теперішній. 
Оскільки після внесення судом виправлень до судового рішення від 25.02.2010 резолютивна частина виконавчого листа від 05.11.2012 відрізнялася від резолютивної частини рішення суду, на підставі якого його було видано, 17.07.2020 ОСОБА_2 звернулася до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню. 
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.08.2020 за №946/4379/20 у задоволені заяви про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню ОСОБА_2 було відмовлено. Суд мотивував свою відмову тим, що сума стягнення у виконавчому листі відповідає сумі стягнення за судовим рішення. 
11.02.2021 постановою Одеського апеляційного суду залишено без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу суду першої інстанції. 
19.06.2020 філія Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» звернулася до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. із заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1168/2010 від 05.11.2012. 
У своїй заяві стягувач просив сягнути з ОСОБА_2 виключно заборгованість у розмірі -340 894,20 грн., не згадуючи про стягнення у доларах США. 22.06.2020 приватний виконавець Цинєв В.О. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження, в якій зазначив суму стягнення у розмірі - 340 894,20 грн.. Також, у вказаній постанові виконавець встановив розмір основної винагороди приватного виконавця у розмірі – 34 089,42 грн., тобто на рівні 10 % від суми - 340 894,20, що відповідає розміру основної винагороди приватного виконавця, передбаченої Порядком виплати винагород державним виконавцям та їх розміри і розмір основної винагороди приватного виконавця, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 вересня 2016 р. № 643. 
При цьому, стягувач не оскаржував постанову про відкриття виконавчого провадження та не звертався до виконавця з питань внесення виправлень до вказаної постанови.
У серпні 2023 року приватний виконавець Цинєв В.О., провівши повне стягнення боргу за виконавчим документом, основної винагороди виконавця та витрат виконавчого провадження, 11.08.2023 виніс постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», тобто у зв`язку з фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. 
11.08.2023 стягувач АТ «Ощадбанк» звернувся до приватного виконавця Цинєва В.О. із заявою щодо врахування при стягненні з ОСОБА_2 боргу ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2020 про внесення виправлень у рішення суду та провести стягнення у доларах США. 
17.08.2023 приватний виконавець надав письмову відповідь на заяву стягувача, в якій зазначив про неможливість здійснення стягнень з боржника з врахуванням ухвали суду від 03.01.2020, оскільки відповідні виправлення не були внесенні до виконавчого листа № 2-1168/2010. 
Чинним законодавством передбачено, що саме стягувач АТ «Ощадбанк» для того щоб виправити помилку у виконавчому листі, мав звернутися до суду та отримати відповідну ухвалу. При цьому законодавець не наділів виконавця повноваженнями щодо звернення до суду із заявою про виправлення помилки у виконавчому документі, що виключає незаконність дій приватного виконавця у цьому випадку. 
Чине законодавство України зобов`язує виконавця вживати заходи примусового виконання рішень в порядку встановленому саме виконавчим документом, а не будь-яким іншим документом рішенням суду чи ухвалою). Також, існують сумніви щодо повноважень філії - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» у вказаному виконавчому провадженні як сторони цього провадження та як сторони судового процесу. Рішення суду було ухвалено на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України». У виконавчому листі зазначений аналогічний стягувач. 
Стає незрозумілим, на якій стадії виконання судового рішення повноваження стягувача отримала філія - Одеського обласного управління АТ «Ощадбанк» та як саме це відбулося. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження. При цьому, передбачена чинним законодавства процедура заміни сторони виконавчого провадження чи назви сторони виконавчого провадження, не відбувалася. Філія, не маючи статусу юридичної особи, не може бути стороною цивільного процесу (Т. 2, а. с. 60 – 62).

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції, мотивування його висновків

Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2023 року відмовлено у повному обсязі у задоволенні вищевказаної скарги Банку. 
Ухвала суду мотивована тим, що порушень з боку приватного виконавця при виконанні рішення суду за виконавчим листом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №2-1168/2010, виданим 05.11.2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі – 340 894,20 грн. з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», не встановлено. Суд вважав, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 11.08.2023 про закінчення виконавчого провадження №62392472 є правомірною, законною та обґрунтованою, приватний виконавець діяв в межах наданих повноважень та відповідно до приписів законодавства (Т. 2, а. с. 96 – 101).

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі АТ «Державний ощадний банк України» просить скасувати ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17.10.2023 року. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити вимоги скарги у повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що ухвала постановлена судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених у судовому рішенні, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.
Апелянт вказує на те, що: 1) судом не було взято до уваги, що винесення приватним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження є незаконним та передчасним, оскільки перешкоджає примусовому виконанню рішення суду; 2) судом не було враховано, що рішення суду від 25.02.2010 року з урахуванням виправлень, внесених ухвалою суду від 03.01.2010 року, залишається не виконаним. Постанова про закінчення виконавчого провадження від 11.08.2023 року перешкоджає виконанню вказаного рішення суду та стягненню заборгованості в повному обсязі (Т. 2, а. с. 137 – 142).

Узагальнені доводи учасників справи в апеляційному суді

Представник ОСОБА_1 у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. 
Доводи відзиву на апеляційну скаргу тотожні за змістом із запереченнями на скаргу на дії приватного виконавця (Т. 2, а. с. 163 – 165).

Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12.12.2023 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року (Т. 2, а. с. 158 – 158 зворотна сторона).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 15.01.2024 року закінчено підготовку до апеляційного розгляду справи. Справу призначено до розгляду у приміщенні Одеського апеляційного суду (Т. 2, а. с. 169).
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 24.01.2024 року у задоволенні клопотання адвоката Дрангой Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_2 , про проведення судового засідання в режимі відеоконференції відмовлено. 
Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.01.2024 року задоволено клопотання адвоката Дрангой Дениса Олеговича, діючого від імені ОСОБА_2 , про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. 
Адвокат Приходько В.М., діючий від імені АТ «Державний ощадний банк України», у судовому засіданні підтримав доводи апеляційної скарги та просив її задовольнити.
У судовому засіданні в режимі відеоконференції ОСОБА_7 та її представник - ОСОБА_6 заперечували проти задоволення апеляційної скарги. 
Інші учасники справи в судове засідання не з`явились. Про дату, час та місце судового розгляду справи сповіщені належним чином. 
Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.
Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.
Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатню наявність у справі матеріалів для її розгляду, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її інших учасників.

3. Мотивувальна частина
Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановлені ухвали, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Встановлені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин 

Заочним рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010 по справі № 2-1169/10 за позовом ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України», до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог – ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості та внесення зміни до договору про іпотечний кредит стягнуто з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України», заборгованість в розмірі – 344 801,02 грн. та судові витрати в розмірі – 1 950 грн., а всього - 346751,02 грн.. Внесені зміни до договору про іпотечний кредит №1269-ДКФ від 22.05.2007 року.
05.11.2012 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області виданий виконавчий лист № 2-1168/2010 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ВАТ «Державний ощадний банк України», в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України», заборгованості у розмірі – 344 801,02 грн. та судових витрат у розмірі – 1 950 грн..
05.11.2012р. Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області видано стягувачу виконавчий лист №2-1168/2010 від 05.11.2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі – 340 894,20 грн. з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк».
03.01.2020 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області винесено ухвалу по справі № 946/9211/19, якою внесено виправлення у рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 25.02.2010, а саме: «абзац 2 резолютивної частини рішення читати в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь Відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії - Ізмаїльське відділення № 6708 ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість в розмірі 42 953,82 дол. США (що на 25.02.2010 року по курсу НБУ 7,99 за 1 дол. США еквівалентно 343 201,02 грн.), суму за обслуговування кредиту у розмірі 1600 грн. та судові витрати в розмір 1950 грн.».
22.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. винесено постанову про відкриття виконавчого ВП №62392472 за виконавчим листом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №2-1168/2010 від 05.11.2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 340894,20 грн. з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк».
22.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_2 основної винагороди у сумі – 34 089,42 грн..
25.06.2020 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. винесено постанову про зміну (доповнення) реєстраційних даних замість прізвища боржника ОСОБА_8 зазначено прізвище ОСОБА_5 в автоматизованій системі виконавчого провадження, відповідно до відомостей ДРАЦ.
05.05.2022 АТ «Державний ощадний банк України» звернувся до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області із заявою про виправлення помилки у виконавчому листі, який був виданий 05.11.2012 Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області, зазначивши у виконавчому листі правильний номер цивільної справи – №2-1169/2010, замість невірного - № 2-1168/2010.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.06.2022 №946/3058/22 відмовлено у задоволенні заяви АТ «Державний ощадний банк України» про виправлення помилки у виконавчому листі.
11.08.2023 приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження №62392472 за виконавчим листом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №2-1168/2010 від 05.11.2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 340894,20 грн. з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України» в особі Філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк».
11.08.2023 АТ «Державний ощадний банк України» звернулося до приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. із заявою, в якій просить врахувати при стягненні заборгованості з ОСОБА_1 ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі №946/9211/19, якою внесено виправлення у рішення суду, а саме: «Стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованість в розмірі 42 953,82 дол. США (що на 25.02.2010 року по курсу НБУ 7,99 за 1 дол. США еквівалентно 343 201,02 грн.), суму за обслуговування кредиту у розмірі 1600 грн. та судові витрати в розмір 1950 грн.».
Листом приватного виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 17.08.2023 за №6869 АТ «Ощадбанк» надано відповідь на заяву від 11.08.2023, якою повідомлено, що оскільки у виконавчому документі не були зазначені відомості з урахуванням ухвали від 21.06.2022 по справі №946/3058/22 Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області щодо стягнення боргу в іноземній валюті та не було ухвалено відповідного рішення судом щодо виправлення описки або внесено зміни до виконавчого документу, 11.08.2023 виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження у відповідності до п.9 частини першої 39 Закону України «Про виконавче провадження». В ході виконання стягнуто борг у розмірі – 340 894,20 грн., основна винагорода виконавця у розмірі – 34 089,42 грн. та витрати виконавчого провадження.
Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 22.09.2023 №2-1168/10 виправлено допущену описку в ухвалі Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2020 у справі №946/9211/19, зазначено в резолютивній частині ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 03.01.2020 правильний номер цивільної справи - №2-1168/10, замість невірного - №2-1169/10.
Між сторонами виникли правовідносини щодо оскарження дій державного виконавця.

Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).
У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що оскаржувана постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження від 11.08.2023 року винесена державним виконавцем правомірно.

Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу 

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
У відповідності до ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: 1) верховенства права; 2) обов`язковості виконання рішень; 3) законності; 4) диспозитивності; 5) справедливості, неупередженості та об`єктивності; 6) гласності та відкритості виконавчого провадження; 7) розумності строків виконавчого провадження; 8) співмірності заходів примусового виконання рішень та обсягу вимог за рішеннями; 9) забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців.
За ст. 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".
Порядок розгляду скарг на дії, бездіяльність, рішення, державного виконавця, чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання рішення визначений розділом VІІ ЦПК України в редакції, чинній з 15 грудня 2017 року «Судовий контроль за виконанням судових рішень».
Відповідно до вимог ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутись до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.
Згідно ст. 448 ЦПК України, скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.
Пунктом 20 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» передбачено, що у справах за скаргами на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи інших посадових осіб державної виконавчої служби предметом судового розгляду можуть бути лише рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню врегульовані Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження» (далі — Закон N 1404-VІІІ).
Відповідно до статті 447 ЦПК України, частини першої статті 19, частини першої статті 74 Закону «Про виконавче провадження» право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України, мають сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи.
АТ «Державний ощадний банк України», звертаючись до суду зі скаргою на дії приватного виконавця, посилався на те, що постанова про закінчення виконавчого провадження є протиправною, оскільки рішення, на підставі якого було видано виконавчий лист, лишилось не виконаним. Окрім того, виконавцем не було враховано ухвалу про внесення виправлень до рішення суду, на підставі якого було видано виконавчий лист.
Статтею 2 Закону № 1404-VІІІ визначено, що виконавче провадження здійснюється з дотриманням таких засад: верховенства права; обов`язковості виконання рішень; законності; диспозитивності; справедливості, неупередженості та об`єктивності, тощо.
Відповідно до статті 3 Закону № 1404-VIII примусовому виконанню підлягають рішення на підставі виконавчих документів, зокрема: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Отже законодавець встановив, що примусовому виконанню підлягають рішення суду, на підставі виконавчих листів та наділив, зокрема, приватних виконавців повноваженнями з примусового виконання таких виконавчих листів.
Статтею 4 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги виконавчого документа. Пунктом 5 частини 1 статті 4 цього нормативно-правового встановлено вимогу про те, що у виконавчому документі зазначається резолютивна частина рішення, що передбачає заходи примусового виконання рішень.
Згідно з частиною 3 статті 431 ЦПК України, виконавчий лист, судовий наказ, а у випадках, встановлених цим Кодексом, - ухвала суду є виконавчими документами. Виконавчий лист, судовий наказ, ухвала мають відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим законом.
Як вбачається з матеріалів справи на виконані у приватного виконавця перебував виконавчий лист №2-1168/2010 від 05.11.2012, виданий Ізмаїльським міськрайонним судом Одеської області про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі – 340 894,20 грн. з ОСОБА_2 . 
На підставі вказаного виконавчого листа приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Цинєвим В.О. здійснювались виконавчі дії щодо виконання вказаного рішення суду.
Щодо посилання апелянта на те, що приватним виконавцем не було враховано ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області по справі № 946/9211/19 від 03.01.2020, якою внесено виправлення у рішення суду, а саме: «стягнути з ОСОБА_2 на користь АТ «Ощадбанк» заборгованості в розмірі 42 953,82 дол. США (що на 25.02.2010 року по курсу НБУ 7,99 грн. за 1 дол. США еквіваленте 343201,02 грн) суму за обслуговування кредиту у розмірі 1600,00 грн та судові витрати в розмірі 1950,00 грн», колегія суддів виходить з наступного.
Частиною 7 статті 431 ЦПК України встановлено, що у разі вирішення питання про виправлення помилки у виконавчому документі; визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню; забезпечення виконання судового рішення; стягнення на користь боржника безпідставно одержаного стягувачем за виконавчим документом; поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання; відстрочення чи розстрочення виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання; звернення стягнення на грошові кошти, що належать третім особам, та нерухоме майно, право власності на яке не зареєстровано в установленому законом порядку; зупинення виконання (дії) судового рішення; заміну сторони виконавчого провадження суд вносить відповідну ухвалу до Єдиного державного реєстру виконавчих документів не пізніше двох днів з дня її постановлення у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Згідно до ч. 1 ст. 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.
Про виправлення помилки у виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу.
Отже, чинним законодавством передбачено, що саме стягувач, у разі незгоди із виданим виконавчим документом, а не виконавець, для того щоб виправити помилку у виконавчому листі, має право звернутися до суду та отримати відповідну ухвалу.
Колегія суддів звертає увагу, що станом на момент винесення приватним виконавцем постанови про закінчення виконавчого провадження, апелянт не звертався до суду із заявою про внесення виправлень до виконавчого листа в частині суми стягнення до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області.
Тому з огляду на вказане, приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О., здійснював виконавчі дії щодо виконання виконавчого листа №2-1168/2010, який перебував в його провадженні. На підставі вказаного, єдиним правомірним наслідком здійснення приватним виконавцем стягнення суми боргу у розмірі, визначеному виконавчим листом №2-1168/2010 від 05.11.2012р., є ухвалення постанови про закінчення виконавчого провадження на підставі п.9 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження».
Відповідно до п.9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що виконавцем здійснювалося виконання рішення згідно з виконавчим документом, а повноваженнями виходити за межі виконавчого документа виконавець не наділений.
Апелентом не було надано доказів, як в суді першої інстанції так і в апеляційній інстанції
того, що приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Цинєв В.О. станом на день винесення оскаржуваної постанови про закриття виконавчого провадження був повідомлений про факт наявності ухвали про виправлення описки у рішенні та що є відповідне судове рішення про виправлення помилки у виконавчому листі.
При цьому, законодавець не наділів виконавця повноваженнями щодо звернення до суду із заявою про виправлення описки/помилки у виконавчому документі чи визнання його таким, що не підлягає виконанню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що порушень з боку приватного виконавця при виконанні рішення суду за виконавчим листом Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області №2-1168/2010, виданим 05.11.2012 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 340894,20 грн. з ОСОБА_2 на користь АТ «Державний ощадний банк України», в особі Філії – Одеське обласне управління АТ «Ощадбанк», не встановлено. Суд вважає, що постанова приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Цинєва В.О. від 11.08.2023 про закінчення виконавчого провадження №62392472 є правомірною, законною та обґрунтованою, приватний виконавець діяв в межах наданих повноважень та відповідно до приписів законодавства.
Доводи апелянта про те, що державним виконавцем було протиправно винесено постанову про закінчення виконавчого провадження не знайшли свого підтвердження.
Таким чином, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції 

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» є недоведеними, а тому вона підлягає залишенню без задоволення.
Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.
За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною та обґрунтованою. Підстави для скасування, зміни ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» у суду апеляційної інстанції відсутні.

Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.
Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» – залишити без задоволення.

Ухвалу Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 17 жовтня 2023 року про відмову в задоволенні скарги – залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 01 березня 2024 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін 

Судді: С. О. Погорєлова

О. М. Таварткіладзе