ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/16926/23 пров. № А/857/20895/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого-судді                                     Курильця А.Р., 
суддів                                                           Затолочного В.С., Качмара В.Я.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в справі №380/16926/23 за адміністративним позовом   ОСОБА_1 до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України про  визнання протиправною дій та зобов`язання вчинити дії, -

суддя в 1-й інстанції – Хома О.П.,
час ухвалення рішення – 26.10.2023 року,
місце ухвалення рішення – м.Львів,
дата складання повного тексту рішення – не зазначено,

                                                                  ВСТАНОВИВ:

У липні 2023 року ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся в суд із адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, в якому просив:
1) визнати протиправними дії відповідача в частині відмови зарахувати період навчання з 13.09.2001 по 14.08.2005 у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до стажу військової служби та у строк служби в Збройних Силах України;
2) зобов`язати відповідача зарахувати позивачу період навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 14.08.2005 до вислуги років військової служби та провести перерахунок вислуги років.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року адміністративний позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи та порушення норм матеріального права, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове про відмову в задоволенні позову.
Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що в відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу» в редакції Закону №2171-ІІІ від 21.12.2000, який набрав чинності 11.02.2001, початком проходження військової служби вважається, зокрема, день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу - для громадян, які добровільно вступають на військову службу. Відповідно до витягу із наказу Начальника Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 15.08.2005 №162 ОСОБА_1 прийняти на військову службу (навчання) в добровільному порядку та призначений на посаду курсанта, якому присвоєно військове звання «рядовий».  Таким чином згідно наказу від 15.08.2005 №162 та у відповідності до частини третьої статті 25 Закону України «Про загальний військовий обов`язок та військову службу» ОСОБА_1 присвоєне військове звання «рядовий».
Позивач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, що відповідно до частини 4 статті 304 КАС України, не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає можливим розглянути дану справу в порядку письмового провадження відповідно до п.3 ч.1 ст. 311 КАС України.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проходить військову службу у Західному регіональному управлінні Державної прикордонної служби України на посаді старшого офіцера відділу зв`язку та інформаційних систем штабу.  
ОСОБА_1 навчався у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» на посаді курсант, у званні рядовий з 13.09.2001 (наказ від 13.09.2001 №22), закінчив навчання у званні лейтенант 24.06.2006 (наказ від 24.06.2006 №117), що підтверджується архівною довідкою №179/1/1885 від 13.03.2023, виданою Галузевим державним архівом Міністерства оборони України.
Отримання позивачем у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» вищої освіти підтверджується дипломом бакалавра серії НОМЕР_1 , виданого 15.07.2005, та дипломом спеціаліста серії НОМЕР_2 , виданого 24.06.2006, копії яких долучено до матеріалів справи.   
Позивач 24.03.2023 звернувся до Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України з рапортом про зарахування навчання у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 по 24.06.2006 до вислуги років перебування на військовій службі. До рапорту долучив архівну довідку №179/1/1885 від 13.03.2023, видану Галузевим державним архівом Міністерства оборони України.
Західне регіональне управління Державної прикордонної служби України листом від 11.04.2023 №12/3039-23-Вих за результатами розгляду рапорту повідомило про відсутність підстав для його задоволення.
Підставою відмови стала відсутність у архівній довідці №179/1/1885 від 13.03.2023 відомостей про перебування позивача на військовій службі з 13.09.2001, а також посилання на наказ Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 12.07.2001 №2122-с про зарахування ОСОБА_1 з 01.09.2001 студентом першого курсу Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут.
Посилаючись на положення Законів України «Про військовий обов`язок  і військову службу» та «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», Статут внутрішньої служби, відповідач не вбачає законних підстав для зарахування часу  навчання до вислуги років військової служби.
Вважаючи протиправними дії відповідача, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з таких підстав.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби визначає Закон України «Про військовий обов`язок  і військову службу» від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі – Закон №2232-ХІІ).
Відповідно до частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній з обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно з частиною шостою статті 2 Закону №2232-ХІІ до видів військової служби відноситься військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів, а також вищих навчальних закладів, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи вищих навчальних закладів).
У відповідності до частини першої статті 11 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) військову підготовку студентів вищих навчальних закладів (денної форми навчання) за програмою офіцерів запасу проходять громадяни віком до 25 років, придатні до військової служби за станом здоров`я та морально-діловими якостями.
Військова підготовка студентів вищих навчальних закладів за програмою офіцерів запасу, крім вищих медичних навчальних закладів, проводиться на добровільних засадах, є одним з основних видів навчання і включається до визначеної державою складової освіти вищих навчальних закладів як самостійний розділ.
Програми військової підготовки студентів вищих навчальних закладів розробляються і затверджуються Міністерством оборони України разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади.
Частиною другою статті 11 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) визначено, що студентам, які пройшли повний курс військової підготовки за програмою офіцерів запасу, склали встановлені іспити і атестовані до офіцерського складу, після закінчення вищого навчального закладу присвоюється відповідне первинне військове звання офіцера запасу.
Відповідно до частини першої статті 20 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) на військову службу за контрактом приймаються громадяни, які відповідають вимогам проходження військової служби: призовники віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється у рік зарахування на навчання, а також військовослужбовці та військовозобов`язані віком від 18 до 23 років, які не мають військових звань офіцерського складу і виявили бажання навчатися у вищих військових навчальних закладах або вищих навчальних закладах, які мають військові навчальні підрозділи, - на військову службу курсантів (слухачів) вищих військових навчальних закладів або вищих навчальних закладів, які мають військові навчальні підрозділи.
Подібна за змістом норма міститься у Положенні про проходження військової служби (навчання) за контрактом у Збройних Силах України курсантами (слухачами) вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів вищих навчальних закладів, яке затверджене Указом Президента України від 07.11.2001 №1053/2001, відповідно до якої на військову службу (навчання) на посади курсантів (слухачів) до вищих військових навчальних закладів, підрозділів приймаються громадяни України за власним бажанням, які закінчили загальноосвітні навчальні заклади, пройшли відповідну попередню підготовку, склали вступні іспити, а також придатні до проходження військової служби за станом здоров`я і віком, зокрема призовники віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік зарахування на навчання.
Абзацом 4 частини другої статті 25 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) передбачено, що громадяни, які прийняті на військову службу і навчаються у вищих військових навчальних закладах або вищих навчальних закладах, де є військові навчальні підрозділи, і не мають звань прапорщиків або мічманів та офіцерського складу, є курсантами, а ті, які мають такі звання, - слухачами.
Отже, з аналізу наведених вище правових норм законодавства, чинного на час вступу позивача на навчання до вищого військового навчального закладу, слідує, що статус курсанта отримували призовники віком від 17 до 21 року, в тому числі ті, яким 17 років виповнюється в рік зарахування на навчання.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 на час вступу на навчання до вищого військового навчального закладу відповідав цим вимогам, зокрема, був призовником, мав повних 17 років, не мав звань прапорщика або мічмана та офіцерського складу.  
Частиною першою статті 24 Закону №2232-ХІІ (у редакції, чинній на час вступу позивача на навчання) визначено, що початком проходження військової служби вважається:
а) день прибуття до військового комісаріату для відправлення у військову частину - для призовників і офіцерів, призваних із запасу;
б) день зарахування до списків особового складу військової частини (військового закладу, установи тощо) - для військовозобов`язаних і жінок, які вступають на військову службу за контрактом;
в) день призначення на посаду курсанта (слухача) вищого військового навчального закладу, військового навчального підрозділу вищого навчального закладу для громадян, які добровільно вступають на військову службу;
г) день призначення на посаду - для громадян, які прийняті на військову службу до Служби безпеки України.
Колегія суддів апеляційного суду враховує, що як видно з матеріалів розглядуваної справи, ОСОБА_1 навчався на денному відділенні Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» з 13.09.2001 (наказ від 13.09.2001 №22 про зарахування на посаду курсанта,) та закінчив навчання у званні лейтенант 24 червня 2006 року (наказ від 24 червня 2006 року №117), що підтверджується архівною довідкою Галузевого державного архіву Міністерства оборони України №179/1/1885 від 13.03.2023.
Про отримання позивачем у Військовому інституті телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» вищої освіти свідчать диплом бакалавра серії НОМЕР_1 , виданий 15.07.2005 та диплом спеціаліста серії НОМЕР_2 , виданий 24.06.2006.   
Приписами статті 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та частини першої статті 2 Закону №2232-ХІІ передбачено, що час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 22.03.2001 №269 на базі Київського військового двічі орденів Червоного Прапора інституту управління і зв`язку та Військового інституту Національного технічного університету «Київський політехнічний інститут», які ліквідуються, створено Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» із збереженням існуючих у зазначених інститутах напрямів підготовки військових фахівців, а також створенням у складі Військового інституту спеціального факультету з підпорядкуванням Службі безпеки із забезпеченням його необхідними навчальними, житловими площами та військово-технічним майном.
Відповідно до Переліку вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.12.1997 №1410 (зі змінами), до вищих військових навчальних закладів (далі - ВВНЗ) належить, зокрема Київський військовий інститут управління і зв`язку (колишня назва ВВНЗ - військовий інститут телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут», теперішня назва ВВНЗ - Військовий інститут телекомунікацій та інформатизації ім. Героїв Крут.
Отже, Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут», в якому навчався позивач, є військовим навчальним закладом в розумінні Закону №2232-XII, тому строк його навчання має бути зараховано у загальний строк військової служби, оскільки навчання в такому військово-навчальному закладі є проходженням військової служби згідно з переліком її видів, що закріплений у статті 2 Закону №2232-XII.
В свою чергу, оскільки Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» віднесено до переліку вищих навчальних закладів, що входять до єдиної системи військової освіти, це свідчить про наявність правових підстав для віднесення періоду навчання позивача з 13.09.2001 по 14.08.2005 до проходження військової служби, а відтак і зарахування його до вислуги років.
Також, судом першої інстанції обґрунтовано відхилено посилання Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України на наказ Військового інституту телекомунікацій та інформатизації Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» від 12.07.2001 № 2122-с, оскільки він свідчить про зарахування позивача на навчання студентом 1 курсу, а наказ від 13.09.2001 року № 22, який вказаний в архівній довідці, про присвоєння посади курсанта після зарахування на навчання студентом. 
Колегія суддів звертає увагу на ту обставину, що вказані накази мають різне юридичне значення, і свідчать про факти, які мали місце у різний проміжок часу.
Тому наказ від 12.07.2001 № 2122-с  не може бути взятий до уваги окремо як доказ та бути підставою для відмови у зарахуванні позивачу часу навчання у вищому військовому навчальному закладі.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову, оскільки суб`єкт владних повноважень в особі Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України діяв не у спосіб визначений законами та Конституцією України.
Решта доводів та заперечень учасників справи, висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема у рішенні у справі "Серявін та інші проти України" від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відображено принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду -  без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив фактичні обставини справи та надав їм належну правову оцінку, доводами апеляційної скарги висновки, викладені в судовому рішенні не спростовуються і підстав для його скасування немає.
Враховуючи наведене вище, апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін.
Керуючись ст.ст.308,315,316,321,322,325,328,329 КАС України, суд, -

                                                       ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Західного регіонального управління Державної прикордонної служби України залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 26 жовтня 2023 року в справі №380/16926/23 – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду лише з підстав, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	А. Р. Курилець 	
судді	 	В. С. Затолочний 	
 	 	В. Я. Качмар  	
Повне судове рішення складено 24 січня 2024 року.