ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 320/8549/23                                                                  Суддя (судді) першої інстанції: Дудін С.О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
  31 січня 2024 року                                                                                            м. Київ
           Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
           Головуючого судді:                                                        Чаку Є.В., 
           суддів:                                                                          Єгорової Н.М., Коротких А.Ю.
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу приватного підприємства "Будпостач" на рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року у справі за адміністративним позовом приватного підприємства "Будпостач" до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення,-
                                            В С Т А Н О В И В :
Приватне підприємство "Будпостач" (далі- позивач) звернулося до суду з позовом до Рівненської митниці (далі - відповідач) про визнання протиправним та скасування рішення Рівненської митниці про коригування митної вартості товарів №UA204020/2022/000052/2 від 26.10.2022.
Київський окружний адміністративний суд рішенням від 25 липня 2023 року у задоволенні позову відмовив.
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нову постанову, якою задовольнити позов у повному обсязі. В апеляційній скарзі апелянт зазначив, рішення суду першої інстанції прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.   
Відповідач надав до суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, як таке, що є законним та обґрунтованим, а апеляційну скаргу залишити без задоволення. 
Оскільки апеляційна скарга подана на рішення суду першої інстанції, яке ухвалено в порядку спрощеного (в порядку письмового) позовного провадження, колегія суддів, керуючись п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України, вирішила розглядати справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 308 КАС України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
          Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду необхідно скасувати, з наступних підстав.
Як убачається з матеріалів справи, 20.05.2020 між Jiangsu Huadiam Tools Co., Ltd., компанією, зареєстрованою в Китайській Народній Республіці, (далі - продавець), та позивачем був укладений контракт №1288 (далі - контракт), відповідно до пунктів 1, 2.2, 3, 4 та 9 якого продавець виробляє та продає, а позивач купує з доставкою на територію України морським транспортом (доставка на умовах FOB китайський порт відповідно до Incoterms 2010) товари (диски) у відповідності до проформи-інвойса або інвойса, які оформлюються на кожну партію товару й визначають асортимент, кількість, загальну вартість товару, строк поставки товару й порядок платежів. Проформа-інвойс або інвойс є невід`ємною частиною контракту.
19.11.2021 продавець надіслав у рамках контракту позивачу комерційну пропозицію щодо цін на диски пильні по дереву, в асортименті, в кількості 20    200 шт., загальною вартістю 45    138,22 доларів США.
25.11.2021 позивачем було перераховано продавцю 21    208,00 доларів США як передоплату за контрактом відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті №274.
13.06.2022 позивачем було перераховано продавцю 23    930,22 доларів США як передоплату за контрактом відповідно до платіжного доручення в іноземній валюті №332.
17.06.2022 продавець виставив позивачу до сплати комерційний інвойс №P21-SD03B на загальну суму 45    138,22 доларів США. Відповідно до комерційного інвойса №P21-SD03B від
Вказаний комерційний інвойс містить посилання на контракт.
24.10.2022 позивачем до Рівненської митниці було подано митну декларацію ІМ40ДЕ №UA204020/2022/027260, у графі 31 якої позивачем був зазначений товар, придбаний за комерційним інвойсом №P21-SD03B від 17.06.2022 (далі - товар), а саме: полотна для циркулярних пилок із зубцями, з робочою частиною з победиту (вольфрамо-карбідною напайкою), диски пильні по дереву, в асортименті, код товару згідно з Українською класифікацією товарів зовнішньоекономічної діяльності (далі - УКТ ЗЕД) 8202390000, загальною вартістю 45    138,22 доларів США.
У декларації вказано, що поставка відбувалася на умовах FOB м. Нінбо, Китайська Народна Республіка.
          Водночас з матеріалів справи вбачається, що перевезення товару  відбувалося з порту м. Нінбо, Китайська Народна Республіка, до порту м. Гданська, Республіка Польща. Позивачем сплачено паливний збір на загальну суму 92    527,94 грн., а також  понесено витрати в порту призначення, витрати щодо оформлення документації в порту м. Гданська, Республіка Польща. Розмір таких витрат склав 134,81 долари США.
В подальшому позивач здійснив залізничне перевезення товару (оплатив доставку товару залізничним транспортом) з м. Гданська, Республіка Польща, до місця ввезення на митну територію України. Розмір таких витрат склав 888,85 доларів США.
У підсумку загальна митна вартість товару, визначена позивачем за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), склала в гривневому еквіваленті станом на день подання позивачем митної декларації щодо товару 24.10.2022 - 1    780    603,27 грн. ((45    138,22 доларів США + 134,81 долари США + 888,85    доларів США) х 36,5686 + 92    527,94 грн.).
На підтвердження заявленої митної вартості товарів декларантом разом із митною декларацією надано до митного органу, зокрема наступні документи: пакувальний лист продавця б/н від 17.06.2022; рахунок-фактури (комерційний інвойс) №P21-SD03B від 17.06.2022; коносамент №CWWL22061133A від 23.06.2022; накладну УМВС №44408 від 17.10.2022; сертифікат про походження товару №C22MA1MR4KT16002 від 24.06.2022; платіжне доручення в іноземній валюті №274 від 25.11.2021, видане позивачем; платіжне доручення в іноземній валюті №332 від 13.06.2022, видане позивачем; рахунок-фактури №5653161202 від 31.07.2022, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна Лтд» (далі - експедитор 1); рахунок-фактури (інвойс) №5653161201 від 31.07.2022, виставлений Maersk A/S (далі - експедитор 2); рахунок-фактури (інвойс) №5653177700 від 13.10.2022, виставлений експедитором 2; рахунок-фактури (інвойс) №5653177701 від 13.10.2022, виставлений експедитором 2; документ, що підтверджує вартість перевезення товару, довідку про транспортні витрати №26 від 17.10.2022, видана експедитором 1; прайс-лист продавця б/н від 18.11.2021; додаткова угода №1 від 21.01.2021 до контракту; контракт; договір (контракт) про перевезення - договір транспортного експедирування №UA00072711 від 24.02.2020, укладений між експедитором 1 та позивачем.
Розглянувши подані позивачем документи відповідач направив до декларанта електронне повідомлення №825673, у якому зазначив, що подані до митного оформлення документи містять неточності. Митний орган витребував від позивача наступні додаткові документи для підтвердження митної вартості імпортованих товарів: висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини; виписку з бухгалтерської документації продавця про формування ціни товарів на заявлених комерційних умовах поставки; документи в межах положень наказу Міністерства фінансів України №599 від 24.05.2012 для підтвердження витрат на організацію перевезення товарів (винагороди експедитора); банківські платіжні документи, що можливо кореспондувати з імпортованим товаром для підтвердження виконання умов оплати згідно з комерційним інвойсом №P21-SD03B від 17.06.2022; банківські платіжні документи, що можливо кореспондувати з імпортованим товаром для підтвердження виконання умов оплати згідно з інвойсом №5653161201 від 31.07.2022, виставленим експедитором 2; митну декларацію країни відправлення.
25.10.2022 позивач на вказаний запит надав лист позивача б/н від 21.09.2022, лист експедитора 1 б/н від 31.07.2022, платіжне доручення №9595 від 26.08.2022, видане позивачем, лист позивача б/н від 25.10.2022, комерційну пропозицію продавця б/н від 19.11.2021, видаткову накладну №67000008376 від 14.09.2022, складену між позивачем та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 , видаткову накладну №CE000007150 від 18.07.2022, складену між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Епіцентр К», видаткову накладну №67000006981 від 10.08.2022, складену між позивачем та Фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2 , разом із листами позивача №2510/22-1 від 25.10.2022 та №2510/22-2 від 25.10.2022, в яких повідомив відповідачу про неможливість надання інших додаткових документів.
Розглянувши подані документи відповідач прийняв рішення про коригування митної вартості №UA204020/2022/000052/2 від 26.10.2022, яким визначив митну вартість за резервним методом (метод 2ґ). Заявлену позивачем митну вартість товару №1 в митній декларації ІМ40ДЕ №UA204020/2022/027260 від 24.10.2022 скоригував із 48    692,14    доларів США до рівня 52    073,68 доларів США.
Не погодившись з рішенням відповідача, вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, колегія суддів виходить з наступного.
Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відносини, що пов`язані із справлянням митних платежів регулюються Митним кодексом України,  Податковим кодексом України     та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно ж до статті 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно п. 23, 24 ч. 1 ст. 4 МК України митне оформлення - виконання митних формальностей, необхідних для випуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення; митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Статтями 49, 50 МК України передбачено, що митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Відомості про митну вартість товарів використовуються, зокрема, для нарахування митних платежів.
Митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу. (ч. 1, 2 ст. 51 МК України).
Згідно ч.1 - 3 ст. 57  МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Частинами 1 - 2 статті 58 МК України визначено, що метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо: 1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що: а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні; б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно); в) не впливають значною мірою на вартість товару; 2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів; 3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті; 4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
У разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58 - 63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT) (ч. 1 ст. 64 "Резервний метод" МК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 52 МК України декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з органом доходів і зборів; 2) подавати органу доходів і зборів достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням органу доходів і зборів додаткової інформації.
Згідно ч. 1 - 3 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) копія імпортної ліцензії, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті. Декларант або уповноважена ним особа за власним бажанням може подати додаткові наявні у них документи для підтвердження заявленої ними митної вартості товару (частини 5 - 6 статті 53 МК України).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості (ч. 1 - 3 ст. 54 МК України).
Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється органом доходів і зборів шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів орган доходів і зборів визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
В той же час частиною 6 зазначеної статті передбачено, що орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Частиною 1, 2 ст. 55 МК України передбачено, що рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається органом доходів і зборів у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо органом доходів і зборів у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Прийняте органом доходів і зборів письмове рішення про коригування заявленої митної вартості товарів має містити: 1) обґрунтування причин, через які заявлену декларантом митну вартість не може бути визнано; 2) наявну в митного органу інформацію (у тому числі щодо числових значень складових митної вартості, митної вартості ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, інших умов, що могли вплинути на ціну товарів), яка призвела до виникнення сумнівів у правильності визначення митної вартості та до прийняття рішення про коригування митної вартості, заявленої декларантом; 3) вичерпний перелік вимог щодо надання додаткових документів, передбачених частиною третьою статті 53 цього Кодексу, за умови надання яких митна вартість може бути визнана органом доходів і зборів; 4) обґрунтування числового значення митної вартості товарів, скоригованої органом доходів і зборів, та фактів, які вплинули на таке коригування; 5) інформацію про: а) право декларанта або уповноваженої ним особи на випуск у вільний обіг товарів, що декларуються: у разі згоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно з митною вартістю, визначеною органом доходів і зборів; у разі незгоди декларанта або уповноваженої ним особи з рішенням органу доходів і зборів про коригування заявленої митної вартості товарів - за умови сплати митних платежів згідно із заявленою митною вартістю товарів та надання гарантій відповідно до розділу X цього Кодексу в розмірі, визначеному органом доходів і зборів відповідно до частини сьомої цієї статті; б) право декларанта або уповноваженої ним особи оскаржити рішення про коригування заявленої митної вартості до органу вищого рівня відповідно до глави 4 цього Кодексу або до суду.
У разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою органу доходів і зборів заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику. Один примірник зазначеної картки невідкладно вручається (надсилається) декларанту або уповноваженій ним особі (частина 12 статті 264 МК України).
Отже митний орган при здійсненні контролю за правильністю визначення митної вартості зобов`язаний перевірити складові числового значення митної вартості, правильність розрахунку, здійсненого декларантом, упевнитись в достовірності та точності заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, а також відсутності обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у статті 58 МК України (у разі визначення декларантом митної вартості імпортованого товару за першим методом).
При цьому, митний орган має право відійти від наведених вище законодавчих обмежень, пов`язаних з перевіркою основного переліку документів, які підтверджують митну вартість товарів, та витребувати від декларанта додаткові документи лише у тому випадку, якщо надані декларантом документи містять розбіжності, наявні ознаки підробки або ці документи не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, або ж у разі якщо митний орган має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість.
Водночас приписи вказаних статей зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких зможе усунути сумніви у їх достовірності.
Судом встановлено, що позивачем до митного оформлення, було подано пакет документів,  передбачених частиною другою статті 53 МК України, а саме: пакувальний лист продавця б/н від 17.06.2022; рахунок-фактури (комерційний інвойс) №P21-SD03B від 17.06.2022; коносамент №CWWL22061133A від 23.06.2022; накладну УМВС №44408 від 17.10.2022; сертифікат про походження товару №C22MA1MR4KT16002 від 24.06.2022; платіжне доручення в іноземній валюті №274 від 25.11.2021, видане позивачем; платіжне доручення в іноземній валюті №332 від 13.06.2022, видане позивачем; рахунок-фактури №5653161202 від 31.07.2022, виставлений Товариством з обмеженою відповідальністю «Мерск Україна Лтд» (далі - експедитор 1); рахунок-фактури (інвойс) №5653161201 від 31.07.2022, виставлений Maersk A/S (далі - експедитор 2); рахунок-фактури (інвойс) №5653177700 від 13.10.2022, виставлений експедитором 2; рахунок-фактури (інвойс) №5653177701 від 13.10.2022, виставлений експедитором 2; документ, що підтверджує вартість перевезення товару, довідку про транспортні витрати №26 від 17.10.2022, видана експедитором 1; прайс-лист продавця б/н від 18.11.2021; додаткова угода №1 від 21.01.2021 до контракту; контракт; договір (контракт) про перевезення - договір транспортного експедирування №UA00072711 від 24.02.2020, укладений між експедитором 1 та позивачем.
Вказані документи, не містять у собі будь-яких розбіжностей чи недостовірних відомостей. 
Колегія суддів вважає необґрунтованими доводи відповідача, наведені в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості товарів, про те, що в наданих до митного оформлення документах позивача, які підтверджують митну вартість товарів, є розбіжності, а також що в них відсутні всі відомості, що б підтверджували числові значення складових митної вартості.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не було документально підтверджено ні включення до митної вартості винагороди експедитора 1, ні її розміру. При цьому суд першої інстанції критично оцінив інші виявлені відповідачем недоліки у документах, наданих позивачем, оскільки такі не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару.
Так судом досліджено наступні документи: договір транспортного експедирування №UA00072711 від 24.02.2020, укладений між експедитором 1 та позивачем, коносамент №CWWL22061133A від 23.06.2022, рахунок-фактура №5653161202 від 31.07.2022, виставлений експедитором 1, платіжне доручення №9595 від 26.08.2022, видане позивачем, рахунки-фактури (інвойси) №5653161201 від 31.07.2022, №5653177700 від 13.10.2022 та 5653177701 від 13.10.2022, виставлені експедитором 2, довідку про транспортні витрати №26 від 17.10.2022, видану експедитором 1.
Зі змісту вказаних документів вбачається, що позивачем були понесені та включені позивачем до митної вартості товарів, наступні додаткові витрати: морський фрахт із порту м. Нінбо, Китайська Народна Республіка до порту м. Гданська, Республіка Польща в розмірі 85    654,13 грн.; паливний збір за перевезення товару з порту м. Нінбо, Китайська Народна Республіка до порту м. Гданська, Республіка Польща в розмірі 6    873,81 грн.; витрати щодо оформлення документації в м. Гданську, Республіка Польща в розмірі 25,44 доларів США; операційні послуги терміналу в м.    Гданську, Республіка Польща в розмірі 71,22 долар США; витрати щодо оформлення документів T1 в м. Гданську, Республіка Польща в розмірі 38,15 доларів США; залізничне перевезення з м. Гданська, Республіка Польща до пункту пропуску Грубешів/Ізов, Республіка Польща / Україна в розмірі 888,85 доларів США.
Загальна митна вартість товару була визначена за основним методом визначення митної вартості товарів - за ціною договору (контракту), з урахуванням вартості товару на умовах поставки FOB м. Нінбо, Китайська Народна Республіка у розмірі 45    138,22 доларів США.
Вказана вартість товару підтверджується комерційним інвойсом №P21-SD03B від 17.06.2022 та у гривневому еквіваленті станом на день подання митної декларації (24.10.2022) становила 1    780    603,27 грн. ((45    138,22 доларів США + 25,44 доларів США + 71,22 долар США + 38,15 доларів США + 888,85 доларів США) х 36,5686 + 85    654,13 грн. + 6    873,81 грн.).
Суд першої інстанції зазначив, що жодна з вищеперерахованих складових витрат на транспортування спірного товару позивача до митної території України не передбачає включення до неї винагороди експедитора.
Колегія суддів зазначає, що між  позивачем та ТОВ «Мерск Україна ЛТД» (експедитор) укладено  Договір транспортного експедирування від 24.02.2020 №UA00072711.
Згідно з пунктом 2.1 вказаного договору експедитор бере на себе зобов`язання укладати договори з транспортними та іншими організаціями на перевезення, проводити розрахунки за надані послуги.
У п.4 Договору зазначено, що перелік та вартість послуг вказується в рахунках Експедитора. 
Як свідчать матеріали справи експедитором видано довідку про транспортні витрати від 17.10.2022 №26 в якій зазначено вартість транспортних витрат на перевезення вантажу із зазначенням всіх складових витрат, а також рахунок-фактури від 31.07.2022 №5653161202 в якому зазначено перелік та вартість послуг.
          Оскільки Митним кодексом України не визначено вид доказів, якими повинен підтверджуватися розмір витрат на перевезення товарів, колегія суддів вважає, що надані позивачем докази (договір, довідка та рахунок)  у повній мірі підтверджують вартість транспортних витрат, а доводи суду першої інстанції та митного органу щодо не включення позивачем до митної вартості товару винагороди експедитора 1 є необгрунтованими та надуманими. 
Колегія суддів критично ставиться до інших виявлених відповідачем недоліків у документах, наданих позивачем та які не належать до документів, які підтверджують митну вартість товару, адже виявлені недоліки не можуть спростовувати заявлений позивачем рівень митної вартості товару, який підтверджується наданими належними та допустимими доказами, та не викликають у суду сумнівів у достовірності визначеної позивачем митної вартості товару.
Проаналізувавши доводи митного органу, що слугували підставою для відмови у визнанні митної вартості, заявленої позивачем, суд дійшов висновку, що контролюючий орган не довів, що позивачем було заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість імпортованого товару, та що у документах, поданих позивачем до митного оформлення, були відсутні відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомості щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за товар.
Зі змісту спірного рішення слідує, що митний орган не надав належної оцінки поданим документам та не встановив конкретних обставин та фактів, які перешкоджають митному оформленню товару за основним методом визначення митної вартості.
Водночас, колегія суддів вважає, що позивач надав митному органу для митного оформлення імпортованого товару документи, згідно з переліком, визначеним ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України, які ідентифікують оцінюваний товар, містять об`єктивні та достовірні дані, які підтверджують заявлену митну вартість товару.
При цьому надані позивачем документи кореспондуються між собою та містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
В той же час відповідачем ані суду першої інстанції, ані суду апеляційної інстанцій не надано жодних доказів недостовірності заявленої позивачем вартості товару, а саме по собі припущення митного органу про подання декларантом невідповідних документів чи наявності в них розбіжностей, відмінність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких вже здійснено, не є достатнім для висновку про недостовірність даних щодо митної вартості товарів, заявленої декларантом, або беззаперечною підставою для незастосування обраного ним методу визначення митної вартості.
Колегія суддів вважає, що відповідачем не доведено наявності передбачених частиною третьою чи четвертою ст. 53 Митного кодексу України підстав для витребування від позивача (декларанта) додаткових документів, а саме відповідач не підтвердив належними доказами та аргументованими доводами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутність всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Отже, відповідачем не наведено переконливих аргументів, які б викликали обґрунтовані сумніви в достовірності проведеного позивачем розрахунку митної вартості товару за ціною договору.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що відповідачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів того, що подані позивачем документи не дозволяли митному органу у належний спосіб перевірити числове значення складових митної вартості товарів та відомості щодо їх ціни.
Крім того посилання відповідача на наявність у митного органу інформації про імпортування подібних (аналогічних) товарів за вищою митною вартістю є необґрунтованими, оскільки при здійсненні коригування митної вартості в рішенні про коригування митний орган обов`язково повинен зазначити докладну інформацію та джерела, які ним використовувалися при визначенні митної вартості за відповідним методом. Тобто, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім номера та дати митних декларацій, які були взяті за основу для визначення митної вартості імпортованих позивачем товарів, відповідач повинен був навести конкретну інформацію та критерії, за якими він порівнював відповідних товар з тим, який був імпортований позивачем (період постачання, країну відправлення, умови поставки тощо). У спірних рішеннях про коригування митної вартості такі дані відсутні.
З огляду на викладене у сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржуване  рішення про коригування митної вартості товару є необгрунтованим, тому позовні вимоги підлягають задоволенню.
Суд першої інстанції наведених вище обставини не врахував та прийняв рішення з порушенням норм матеріального права. 
Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Hirvisaari v. Finland" від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
Згідно пункту 29 рішення Європейського Суду з прав людини у справі "Ruiz Torija v. Spain" від 9 грудня 1994 року, статтю 6 не можна розуміти як таку, що вимагає пояснень детальної відповіді на кожний аргумент сторін. Відповідно, питання, чи дотримався суд свого обов`язку обґрунтовувати рішення може розглядатися лише в світлі обставин кожної справи.
Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Відповідно до ч. 1 статті 317 КАС України - підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Відповідно до ч.1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Згідно ч. 6 статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
З матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачено судовий збір за подання адміністративного позову у розмірі 2684 грн. та за подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у розмірі 4026 грн., що підтверджується  платіжними дорученнями наявними у матеріалах справи.
Враховуючи викладене вище, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Рівненської митниці, відповідно до вимог ч. 1 статті 139 КАС України.
Керуючись ст. ст. 243, 246, 308, 315, 317, 321, 325, 329, 331  КАС України суд,
                                                                  П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу приватного підприємства "Будпостач" - задовольнити.
Рішення Київського окружного адміністративного суду від 25 липня 2023 року- скасувати.
Адміністративний позов приватного підприємства "Будпостач" до Рівненської митниці про визнання протиправним та скасування рішення- задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів №UA204020/2022/000052/2 від 26.10.2022.
Стягнути з Рівненської митниці (код ЄДРПОУ 43958370) за рахунок бюджетних асигнувань на користь приватного підприємства "Будпостач"  (код ЄДРПОУ 24267110) сплачений судовий збір за подання адміністративного позову та апеляційної скарги у розмірі 6890 (шість тисяч вісімсот дев`яносто гривень).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України.

Головуючий суддя:                                                             Є.В. Чаку

          Судді:                                                              Н.М. Єгорова

                                                                                А.Ю.Коротких