ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2024 року	Львів	Справа № 140/24353/23 пров. № А/857/21335/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді          Шавеля Р.М.,
суддів                              Бруновської Н.В. та Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. на рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2023р. в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання призначити і виплатити пенсію за вислугу років із визначенням вислуги років у пільговому обчисленні (суддя суду І інстанції: Дмитрук В.В., час та місце ухвалення рішення суду І інстанції: 06.10.2023р., м.Луцьк; дата складання повного тексту рішення суду І інстанції: не зазначена),-

В С Т А Н О В И В:

18.08.2023р. (згідно з відбитком календарного штемпеля на поштовому відправленні) позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив:
визнати протиправною бездіяльність Головного управління /ГУ/ Пенсійного фонду /ПФ/ України у Волинській обл., яка виразилась у відмові в призначенні та виплаті ОСОБА_1 пенсії відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та нарахуванні пенсії за п.«а» ст.13 вказаного Закону; 
зобов`язати ГУ ПФ України у Волинській обл. призначити та виплачувати ОСОБА_1 пенсію за п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років за п.«а» ст.13 зазначеного Закону з моменту її призначення; виплатити заборгованість, з урахуванням раніше виплачених сум, одним платежем;
стягнути на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача судові витрати у вигляді судового збору (а.с.1-8).

Розгляд цієї справи, що віднесена процесуальним законом до справ незначної складності, проведено судом першої інстанції за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) (а.с.20 і на звороті).

Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2023р. заявлений позов задоволено частково; визнано протиправною бездіяльність ГУ ПФ України у Волинській обл. щодо відмови ОСОБА_1 у призначенні та виплаті пенсії за п.«а» ст.12 та нарахуванні пенсії за п.«а» ст.13 Закону України № 2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб»; зобов`язано ГУ ПФ України у Волинській обл. призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за п.«а» ст.12 Закону України №2262-ХІІ від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» та здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугу років за п.«а» ст.13 вказаного Закону з моменту її призначення, виплатити виниклу заборгованість, з урахуванням раніше виплачених сум, одним платежем; стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань ГУ ПФ України у Волинській обл. на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 1073 грн. 60 коп. (а.с.23-26).

Не погодившись із винесеним судовим рішенням, його оскаржив відповідач ГУ ПФ України у Волинській обл., який покликаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до помилкового вирішення спору, просить рішення суду скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити у задоволенні позовних вимог (а.с.28-33).
Вимоги за апеляційною скаргою обґрунтовує тим, що на день звільнення позивача зі служби його вислуга років становила у календарному обчисленні 20 років 04 місяців 00 днів. При цьому, відповідно до п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» пенсія за вислугу років призначається особам офіцерського складу, прапорщикам і мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, іншим особам, зазначеним у пунктах «б» - «д», «ж» статті 12 цього Закону, незалежно від віку, якщо вони звільнені зі служби з 1 жовтня 2020 року або після цієї дати і на день звільнення мають вислугу 25 календарних років і більше.
Судом першої інстанції не враховано, що станом на час звернення за призначенням пенсії (04.04.2023р.) абз.1 п.3 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. був чинним у редакції після внесення змін постановою КМ України № 119 (набрала чинності 19.02.2022р.), відповідно до яких зарахування строку служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах до вислуги років, застосовується виключно для визначення розміру пенсії, а не для призначення пенсії.
Відтак, відсутні підстави для врахування позивачу періоду проходження військової служби в органах внутрішніх справ, Збройних Силах України та Державній кримінально-виконавчій службі України в пільговому обчисленні до календарної вислуги років.
Окрім цього, судом у рішенні не зазначено дату, з якої зобов`язано здійснити призначення пенсії.

Інший учасник справи не подав до суду апеляційної інстанції відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі протягом строку, визначеного в ухвалі про відкриття апеляційного провадження, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розгляд справи в апеляційному порядку здійснено в порядку письмового провадження за правилами ст.311 КАС України без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача по справі, перевіривши матеріали справи та апеляційну скаргу в межах наведених у ній доводів, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Як встановлено під час судового розгляду, наказом Державної установи /ДУ/ «Центр пробації» Міністерства юстиції України № 718/К від 20.12.2022р. майора внутрішньої служби ОСОБА_1 , начальника Камінь-Каширського районного сектору № 1 філії ДУ «Центр пробації» у Волинській обл., звільнено відповідно до п.5 ст.23 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу», п.4 ч.1 ст.77 Закону України «Про Національну поліцію» (у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів), з 31.12.2022р.; цим наказом визначено, що вислуга років позивача на день звільнення у календарному обчисленні становить 20 років 04 місяці 00 днів, у пільговому обчисленні – 27 років 09 місяців 21 день (а.с.13).
04.04.2023р. позивач ОСОБА_1 звернувся до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за вислугу років (а.с.15).
Листом ГУ ПФУ у Волинській обл. № 12747-14632/М-02/8-0300/23 від 11.05.2023р. позивача повідомлено про відмову у призначені пенсії за вислугу років відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби та деяких інших осіб». Підставою для такої відмови визначено відсутність необхідної календарної вислуги років 25 календарних років і більше. Зазначено, що для врахування тривалості служби в пільговому обчисленні до календарної вислуги чи страхового стажу чинним законодавством не передбачено та, відповідно, для перевизначення відсоткового відношення від грошового забезпечення, немає підстав (а.с.16).

Вважаючи відмову відповідача в призначенні пенсії за вислугу років згідно п.«а» ч.1 ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» протиправною, позивач звернувся до суду із розглядуваним позовом за захистом своїх прав.

Приймаючи рішення по справі та частково задовольняючи заявлений позов, суд першої інстанції виходив з того, що вислуга років ОСОБА_1 , з урахуванням часу служби, що підлягає зарахуванню на пільгових умовах становить більше 25 календарних років.
Отже, позивач набув право на призначення пенсії за вислугу років на підставі п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».
Водночас позовна вимога про зобов`язання пенсійний орган здійснити виплату пенсії в подальшому за п.а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» не підлягає задоволенню та є передчасною, оскільки позивач просить зобов`язати відповідача до вчинення дій у майбутньому, що не відповідає завданню адміністративного судочинства, яке полягає у захисті саме порушених прав особи у публічно-правових відносинах, а не у захисті можливого порушення такого права у майбутньому. 
Щодо вимоги про виплату пенсії одним платежем, то суд виходив з того, така вимога охоплюється легітимними сподіваннями на отримання пенсійних виплат, які є конкретними, а тому на них поширюється режим «існуючого майна». Законодавством не передбачено виплати належної позивачу пенсії частинами, а отже, належним виконанням судового рішення є саме виплата перерахованої суми пенсії позивачу однією сумою.

Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із роз`ясненнями, які наведені в п.13.1 постанови Пленуму ВАС України № 7 від 20.05.2013р. «Про судове рішення в адміністративній справі», у разі часткового оскарження судового рішення суд апеляційної інстанції в описовій частині свого рішення повинен зазначити, в якій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується, і при цьому не має права робити правові висновки щодо неоскарженої частини судового рішення.
Рішення суду першої інстанції в частині, що не оскаржена особою, яка подала апеляційну скаргу, не може бути скасовано або змінено апеляційним судом (п.13.2 цієї постанови).
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції не оскаржується в частині незадоволених (відмовлених) позовних вимог, тому в цій частині судове рішення не переглядається судом апеляційної інстанції.

Стосовно решти позовних вимог колегія суддів вважає, що наведені висновки суду першої інстанції не відповідають нормам матеріального права, з наступних підстав.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ст.46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Спеціальним законом, який регулює правовідносини у сфері пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, є, зокрема Закон України № 2262-XII від 09.04.1992р. «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» /надалі - Закон № 2262-ХІІ/, який визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом.
Статтею 1 Закону № 2262-XII встановлено, що особи офіцерського складу, прапорщики і мічмани, військовослужбовці надстрокової служби та військової служби за контрактом, особи, які мають право на пенсію за цим Законом при наявності встановленої цим Законом вислуги на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони і в державній пожежній охороні, службі в Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, в органах і підрозділах цивільного захисту, податкової міліції, Державної кримінально-виконавчої служби України мають право на довічну пенсію за вислугу років.
Згідно з п.«в» ст.1-2 Закону № 2262-ХІІ право на пенсійне забезпечення на умовах цього Закону мають звільнені зі служби (крім випадків призначення пенсії в разі втрати годувальника дружині (чоловіку) з урахуванням вимог частини п`ятої статті 30 цього Закону, яка призначається незалежно від звільнення зі служби) особи із числа військовослужбовців Збройних Сил, інших військових формувань, органів державної безпеки і внутрішніх справ колишнього Союзу РСР, Національної гвардії України, Прикордонних військ України, військ цивільної оборони України.
Відповідно до ст.2 Закону № 2262-ХІІ військовослужбовцям, особам, які мають право на пенсію за цим Законом, які мають право на пенсійне забезпечення, пенсії відповідно до цього Закону призначаються і виплачуються після звільнення їх зі служби.
Приписами п.«б» ч.1 ст.12 Закону № 2262-ХІІ передбачено, що пенсія за вислугу років призначається особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, іншим особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «з» статті 1-2 цього Закону, в разі досягнення ними на день звільнення зі служби 45-річного віку, крім осіб, зазначених у частині третій статті 5 цього Закону, за наявності у них страхового стажу 25 років і більше, з яких не менше ніж 12 календарних років і 6 місяців становить військова служба або служба в органах внутрішніх справ, Національній поліції, на посадах начальницького складу в Національному антикорупційному бюро України, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції, Бюро економічної безпеки України чи Державній кримінально-виконавчій службі України.
Згідно ст.17-1 Закону № 2262-XII порядок обчислення вислуги років та визначення пільгових умов призначення пенсій особам, які мають право на пенсію за цим Законом, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

На виконання зазначених вимог Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» Кабінетом Міністрів /КМ/ України постановою № 393 від 17.07.1992р. затверджено Порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам, які мають право на пенсію відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», крім військовослужбовців строкової служби і членів їх сімей та прирівняних до них осіб.
Пунктом 1 постанови КМ України № 393 від 17.07.1992р. в редакції постанови КМ України № 119 від 16.02.2022р. «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. № 393» (набрала чинності з 19.02.2022р. та була чинною на момент звернення позивача до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії – 04.04.2023р.), установлено, що для призначення пенсій за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» особам з числа військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової служби) рядового, сержантського, старшинського та офіцерського складу, особам, зазначеним у пунктах «б»-«д», «ж» і статті 12 такого Закону, до вислуги років зараховуються, зокрема, військова служба в Державній прикордонній службі України.

Отже, підпунктом «в» п.3 Порядку № 393 (у редакції, чинній до внесення змін постановою КМ України № 119 від 16.02.2022р.) було передбачено, що до вислуги років для призначення пенсій особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах: час проходження служби на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.
Водночас, відповідно до підпункту «в» п.3 Порядку № 393 (у редакції, чинній на дату звільнення 20.12.2022р., та на дату звернення позивача із заявою до пенсійного органу із заявою призначення пенсії 04.04.2023р.) до вислуги років для визначення розміру пенсії особам, зазначеним в абзаці першому пункту 1 цієї постанови, зараховується на пільгових умовах (п.3 в редакції постанови КМ України № 119 від 16.02.2022р.): один місяць служби за півтора місяці: на заставах, постах, у комендатурах, відділеннях КПП, маневрових групах зі змінними заставами, на кораблях і катерах, що несуть службу по охороні державного кордону України, інших підрозділах Державної прикордонної служби за Переліком, затверджуваним Адміністрацією Державної прикордонної служби України.

Отже, для призначення пенсії за вислугу років за Законом № 2262-ХІІ календарна вислуга років могла бути зарахована на пільгових умовах відповідно до Порядку № 393 в редакції, чинній до внесення змін КМ України № 119 від 16.02.2022р.

Враховуючи те, що станом на дату звернення позивача (04.04.2023р.) із заявою до пенсійного органу про призначення пенсії за вислугу років відповідно до Закону № 2262-ХІІ діяла нова редакція підпункту «в» п.3 Порядку № 393, тому в пенсійного органу були відсутні підстави для зарахування позивачу періоду проходження військової служби в органах внутрішніх справ, Збройних Силах України та Державній кримінально-виконавчій службі України в пільговому обчисленні до календарної вислуги років для призначення пенсії, оскільки такий період враховується тільки для визначення розміру пенсії.
Вказаний висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, висловленою у постановах від 31.08.2023р. у справі № 200/4951/22, від 15.09.2023р. у справі №380/10714/22.

Як вбачається з матеріалів справи, вислуга років позивача станом на день звільнення зі служби (20.12.2022р.) у календарному обчисленні склала 20 років 04 місяців 00 дні, що не відповідає умовам призначення пенсії за вислугу років, встановленим п.«а» ст.12 Закону № 2262-ХІІ.
За таких умов у пенсійного органу були відсутніми підстави для призначення позивачу ОСОБА_1 пенсії відповідно до п.«а» ст.12 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб».

Оцінюючи в сукупності наведене, колегія суддів приходить до переконливого висновку про те, що заявлений позов є безпідставним та необґрунтованим, через що останній не підлягає до задоволення.

Враховуючи вищевикладене, доводи апеляційної скарги є суттєвими і складають підстави для висновку про неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права (незастосування закону, який підлягав застосуванню), що призвело до помилкового вирішення справи, через що рішення суду підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови про відмову в задоволенні заявленого позову, з вищевикладених мотивів.

За правилами ст.139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 (а.с.9); суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта ГУ ПФ у Волинській обл. (а.с.51).

Керуючись ст.139, ч.4 ст.229, ст.243, ст.311, п.2 ч.1 ст.315, п.п.1, 4 ч.1 ст.317, ч.1 ст.321, ст.ст.322, 325, 329 КАС України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. задовольнити.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 06.10.2023р. в адміністративній справі № 140/24353/23 скасувати та прийняти нову постанову, якою в задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Волинській обл. про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання призначити і виплатити пенсію за вислугу років із визначенням вислуги років у пільговому обчисленні, - відмовити.

Понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви не підлягають відшкодуванню ОСОБА_1 ; суму сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги покласти на апелянта Головне управління Пенсійного фонду України у Волинській обл.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена у касаційному порядку у випадках, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. М. Шавель 	
судді	 	Н. В. Бруновська 	
 	 	Р. Б. Хобор  	
Дата складання повного тексту судового рішення: 12.01.2024р.