ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 лютого 2024 р.	Справа № 520/11507/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Бартош Н.С.,
Суддів: Подобайло З.Г. ,  Присяжнюк О.В. ,
за участю секретаря судового засідання  Шаповал В.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського окружного адміністративного суду (головуючий І інстанції Бабаєв А.І.) від 29.11.2023 року  по справі №520/11507/22
за позовом                 ОСОБА_1  
до               Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області      
про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:
Заявник, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з заявою про встановлення судового контролю за виконанням рішення суду, в якій просить суд:
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області подати у 10-денний строк звіт про виконання рішення суду від 18.01.2023 у справі № 520/11508/22.
- за наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту розглянути питання накладення на керівника Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
В обґрунтування вищевказаної заяви зазначив, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі № 520/11507/22 не обмежено строком, тому проведення у квітні 2023 р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 на його виконання частково, лише за період з 01.01.2016 до 01.12.2019 свідчить про невиконання відповідачем у справі рішення суду у повному обсязі.
Ухвалою Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року у  задоволенні заяви відмовлено.
Позивач не погодився з ухвалою суду першої інстанції та подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати та прийняти нове судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення судового контролю в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права з підстав, викладених в апеляційній скарзі.
Відповідач відзив на апеляційну скаргу не подав.
Сторони про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши ухвалу суду першої інстанції, дослідивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 року по справі №520/11507/22 частково задоволено адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправною бездіяльність та зобов`язання вчинити певні дії . 
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області щодо нарахування та виплати з 01.01.2016 ОСОБА_1 пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати з 01.01.2016 р. та виплатити ОСОБА_1 пенсію колишнього працівника органів внутрішніх справ, у розмірі 76% від грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 року по справі №520/11507/22 набрало законної сили 18.02.2023 року.
Вважаючи, що відповідачем в повному обсязі не виконано рішення суду, позивач звернувся до суду із заявою про встановлення судового контролю. В обґрунтування заяви вказував, що рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі № 520/11507/22 не обмежено строком, тому проведення у квітні 2023 р. перерахунку пенсії ОСОБА_1 на його виконання частково, лише за період з 01.01.2016 до 01.12.2019 свідчить про невиконання відповідачем у справі рішення суду у повному обсязі.
Відмовляючи в задоволенні заяви, суд першої інстанції дійшов до висновку про відсутність підстав для встановлення судового контролю.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.
Відповідно до ч. 2 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.
Відповідно до ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Відповідно до ст. 372 КАС України, судове рішення, яке набрало законної сили або яке належить виконати негайно, є підставою для його виконання. Примусове виконання судових рішень в адміністративних справах здійснюється в порядку, встановленому Законом України "Про виконавче провадження".
Таким чином, рішення суду, яке набрало законної сили є обов`язковим для учасників справи. Це забезпечується, в першу чергу, через примусове виконання судових рішень відповідно до Закону України "Про виконавче провадження".
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження, та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до ч. 1 ст. 18 Закону України "Про виконавче провадження", виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Приписами ч. 1 ст. 382 КАС України передбачено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, має право зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
В свою чергу, положеннями ч. 1 ст. 383 КАС України визначено, що особа-позивач, на користь якої ухвалено рішення суду, має право подати до суду першої інстанції заяву про визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання такого рішення суду, або порушення прав позивача, підтверджених таким рішенням суду.
Отже, Кодексом адміністративного судочинства України передбачено декілька видів судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах: зобов`язання суб`єкта владних повноважень подати звіт про виконання судового рішення та, за наслідками розгляду даного звіту, як один з можливих варіантів - накладення штрафу (статті 382); визнання протиправними рішень, дій чи бездіяльності, вчинених суб`єктом владних повноважень-відповідачем на виконання рішення суду (стаття 383); визнання протиправними рішень, дій або бездіяльності органу виконавчої служби, приватного виконавця (стаття 287).
Колегія суддів зазначає, що зазначені вище положення Кодексу мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Конституційний Суд України, розглядаючи справу № 1-7/2013, у рішенні від 26.06.2013 року звернув увагу, що вже неодноразово вказував на те, що виконання судового рішення є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави (пункт 2 мотивувальної частини Рішення від 13.12.2012 року № 18-рп/2012); невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом (пункт 3 мотивувальної частини Рішення від 25.04.2012 року № 11-рп/2012).
У рішенні Європейського суду з прав людини від 19 березня 1997 року у справі “Горнсбі проти Греції” суд підкреслив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як невід`ємна частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін (п. 40).
Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 6 вересня 1978 року у справі "Класс та інші проти Німеччини", "із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури".
Також, Конституційний Суд України у Рішенні від 30 червня 2009 року №16-рп/2009 зазначив, що метою судового контролю є своєчасне забезпечення захисту та охорони прав і свобод людини і громадянина, та наголосив, що виконання всіма суб`єктами правовідносин приписів, викладених у рішеннях суду, які набрали законної сили, утверджує авторитет держави як правової (абз. 1 пп. 3.2 п. 3, абз. 2 п. 4 мотивувальної частини).
Отже, у разі невиконання судового рішення, позивач має право вимагати вжиття спеціальних заходів впливу на боржника, передбачених нормами КАС України.
Верховний Суд у постанові від 20.02.2019 у справі № 806/2143/15 звертав увагу, що статті 382 і 383 КАС України мають на меті забезпечення належного виконання судового рішення. Підставами їх застосування є саме невиконання судового рішення, ухваленого на користь особи-позивача та обставини, що свідчать про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, пов`язаних з невиконанням судового рішення в цій справі.
Посилаючись на неналежне виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 у справі № 520/11507/22, заявник вказав на лист Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 01.11.2023 року №2000-0203-8/156347, в якому зазначено, що на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.10.2022 по справі №520/7990/22 головним управлінням з 01.01.2016 здійснено перерахунок пенсії з урахуванням 76% від суми грошового забезпечення. Також, зазначено, що зміни умов пенсійного забезпечення відбулися у зв`язку з зобов`язаннями рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 по справі №520/11507/22 здійснити перерахунок пенсії з 01.12.2019 на підставі оновленої довідки про розмір грошового забезпечення у розмірі 71 % грошового забезпечення.
Проте, вказані у листі відповідача обставини спростовуються матеріалами справи, а саме згідно протоколу про перерахунок пенсії з 01.01.2016 року перерахунок пенсії здійснено виходячи 76% грошового забезпечення, як було зобов`язано рішенням у даній справі.
Таким чином, на виконання рішення Харківського окружного адміністративного суду від 18.01.2023 по справі №520/11507/22 відповідачем з 01.01.2016 здійснено перерахунок пенсії позивача з урахуванням 76% грошового забезпечення.
Рішенням суду у даній справі визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду в Харківській області щодо нарахування та виплати з 01.01.2016 ОСОБА_1 пенсії у розмірі 70 % грошового забезпечення та зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перерахувати з 01.01.2016 р. та виплатити ОСОБА_1 пенсію колишнього працівника органів внутрішніх справ, у розмірі 76% від грошового забезпечення, з урахуванням раніше виплачених сум пенсії.
Проте, у даній справі не розглядались спірні правовідносини щодо зменшення розміру пенсії до 71% грошового забезпечення.
Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що спірні правовідносини щодо визначення відсоткового розміру грошового забезпечення 71% для розрахунку пенсії під час її перерахунку на підставі оновленої довідки вирішувались у справі №520/7990/22, а не у даній справі, що свідчить про те, що фактично позивач просить зобов`язати відповідача вчинити дії, спрямовані на виконання іншого рішення суду, яке набрало законної сили.
Враховуючи вказані обставини, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви, поданої в порядку ст. 382 КАС України, відсутні.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді заяви неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Колегія суддів враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах Салов проти України (№ 65518/01; пункт 89), Проніна проти України (№ 63566/00; пункт 23) та Серявін та інші проти України (№ 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для її скасування або зміни відсутні.
Підстави для розподілу судових витрат на підставі ст. 139 КАС України відсутні.
Керуючись ст. ст. 243, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 326, 327 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Харківського окружного адміністративного суду від 29.11.2023 року по справі №520/11507/22 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню. 

Головуючий суддя 	(підпис)	Н.С. Бартош	
Судді	(підпис)  (підпис) 	З.Г. Подобайло    О.В. Присяжнюк   	
Повний текст постанови складено  13.02.2024 року.