ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 січня 2024 р. 	Справа № 440/10375/22	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Чалого І.С. ,  Ральченка І.М. 
за участю секретаря судового засідання  Яковини В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 (суддя А.О. Чеснокова,  вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039) по справі № 440/10375/22
          за позовом      ОСОБА_1  
          до     Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області ,     Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області                   
          про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 у справі № 440/10375/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 163950016269 від 08 листопада 2022 року про відмову у призначенні пенсії; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01 червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: № 1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; № 1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; № 1 від 11 лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; № 1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010 рік; № 1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; № 2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; № 3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік;  зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01 червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: № 1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; № 1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; № 1 від 11 лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; № 1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010 рік; № 1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; № 2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; № 3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 листопада 2022 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
15 листопада 2023 року до суду надійшла  заява представника позивача,  в порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в якій він просив суд:
-зобов`язання суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення у справі № 440/10375/22.
Вказана заява мотивована тим, що орган Пенсійного фонду України протиправно ухиляється від виконання рішення суду, ухваленого на користь позивача.
Ухвалою Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 відмовлено у задоволенні заяви, поданої у порядку статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України, в адміністративній справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії.
Не погоджуючись із судовим рішенням, в апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 року  та направити справу для проводження розгляду до суду першої інстанції. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивач зазначає, що  загальний порядок виконання судових рішень, який встановлено Законом України "Про виконавче провадження" не позбавляє суд права встановити судовий контроль за виконанням судового рішення. Вказує, що що при постановлені оскаржуваної ухвали суд першої інстанції не проаналізував наведені позивачем обставини невиконання рішення суду у даній справі, що набрало законної сили.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву до Другого апеляційного адміністративного суду на апеляційну скаргу позивача.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, ухвалу суду першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Приймаючи ухвалу про залишення без задоволення заяви про встановлення судового контролю за виконанням рішення Полтавського  окружного адміністративного суду від 12.01.2023 року, суд першої інстанції  виходив з того, що  виконання судового рішення у цій справі наразі забезпечується державним виконавцем шляхом застосування заходів його примусового виконання у порядку, визначеному Законом України " Про виконавче провадження". Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність достатніх підстав для  додаткового встановлення судового контролю за виконанням рішення суду у цій справі шляхом зобовязання відповідача подати звіт про його виконання.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Відповідно до статті 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.
Згідно ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Обов`язковість урахування (преюдиційність) судових рішень для інших судів визначається законом. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд у межах повноважень, наданих йому законом. Невиконання судових рішень має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом.
Аналогічний висновок викладено у ч. 2-3 ст. 14 КАС України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України. Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом.
Згідно ст. 370 КАС України судове рішення, яке набрало законної сили, є обов`язковим для учасників справи, для їхніх правонаступників, а також для всіх органів, підприємств, установ та організацій, посадових чи службових осіб, інших фізичних осіб і підлягає виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності, - за її межами.
Матеріалами справи встановлено, що рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 12 січня 2023 у справі № 440/10375/22 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково: визнано протиправними та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області № 163950016269 від 08 листопада 2022 року про відмову у призначенні пенсії; визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області щодо незарахування до загального страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01 червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: № 1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; № 1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; № 1 від 11 лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; № 1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010 рік; № 1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; № 2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; № 3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік;  зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 періоди його роботи: з 01 червня 2007 року по 29 квітня 2008 року, з 16 червня 2008 року по 31 грудня 2011 року, з 01 січня 2012 року по 11 квітня 2013 року, з 16 квітня 2013 року по 14 червня 2013 року, з 25 липня 2013 року по 21 січня 2014 року та з урахуванням розміру заробітної плати (доходів) згідно з довідками: № 1 від 01 липня 2008 року про доходи за 6-12 місяці за 2007 рік; № 1 від 01 березня 2009 року про доходи за 2008 рік; № 1 від 11 лютого 2010 року про доходи за 2009 рік; № 1 від 14 лютого 2010 року про доходи за 2010 рік; № 1 від 28 січня 2012 року про доходи за 2011 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 2012 рік; № 01 від 06 липня 2015 року про доходи за 1-4 місяці за 2013 рік; № 2 від 22 січня 2014 року про доходи за 5-й місяць за 2013 рік; № 3 від 15 січня 2014 року про доходи за 7-12 місяці за 2013 рік; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії від 02 листопада 2022 року з урахуванням правової оцінки, наданої судом у цьому рішенні; в іншій частині позовних вимог відмовлено.
Рішення набрало законної сили 23 травня 2023 року.
05 червня 2023 року позивачу видані виконавчі листи № 440/10375/22.
Постановою державного виконавця відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України від 17 липня 2023 року відкрито виконавче провадження № 72277162.
Статтею 382 КАС України передбачено можливість встановлення судового контролю за виконанням судових рішень в адміністративних справах.
Так, частиною першою вказаної статті установлено, що суд, який ухвалив судове рішення в адміністративній справі, може зобов`язати суб`єкта владних повноважень, не на користь якого ухвалене судове рішення, подати у встановлений судом строк звіт про виконання судового рішення.
За наслідками розгляду звіту суб`єкта владних повноважень про виконання рішення суду або в разі неподання такого звіту суддя своєю ухвалою може встановити новий строк подання звіту, накласти на керівника суб`єкта владних повноважень, відповідального за виконання рішення, штраф у сумі від двадцяти до сорока розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (частина 2 статті 382 КАС України).
Так, з набранням чинності нової редакції Кодексу адміністративного судочинства України, законодавцем розширено повноваження суду та надано судам право встановлювати судовий контроль за виконанням судового рішення після ухвалення ним рішення, у разі наявності обґрунтованих підстав вважати, що органом влади порушується принцип обов`язковості судового рішення.
При цьому, слід зважати на те, що встановлення судового контролю є правом суду, а не його обов`язком.
Отже, зазначені процесуальні дії є диспозитивним правом суду, яке може використовуватися в залежності від наявності об`єктивних обставин, які підтверджені належними та допустимими доказами.
Зазначена правова позиція підтверджується практикою Верховного Суду, що викладена у додатковій постанові у справі №235/7638/16-а від 31.07.2018 року.
Частина восьма статті 382 Кодексу адміністративного судочинства України передбачає, що судовий контроль за виконанням судових рішень в адміністративних справах здійснюється також у порядку, встановленому статтею 287 цього Кодексу.
Правовою підставою для зобов`язання відповідача подати до суду звіт про виконання судового рішення у порядку ст. 382 КАС України може слугувати наявність у суду об`єктивних підтверджених належними і допустимими доказами підстав вважати, що за відсутності такого заходу судового контролю судове рішення залишиться невиконаним або для його виконання доведеться докласти значних зусиль.
Колегія суддів погоджується з твердженням позивача та суду першої інстанції, що рішення суду на даний час не виконано. Однак, за наявності відкритого виконавчого провадження з виконання рішення суду та здійснення виконавчих дій по ньому колегія суддів не вбачає яким чином покладення на боржника додаткового обов`язку з надання до суду звіту про виконання судового рішення сприятиме його вчасному та належному виконанню.
Наведене свідчить про існування у позивача об`єктивної можливості отримати реальне виконання судового рішення у межах процедури виконавчого провадження, у тому числі, шляхом застосування державним виконавцем примусових заходів, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».
Враховуючи вищевикладене, судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції про відсутність достатніх та необхідних правових підстав для задоволення заяви позивача про встановлення судового контролю за рішенням суду та вважає, що судом першої інстанції правильно застосовані норми процесуального права та ухвалено законне і обґрунтоване рішення.
Згідно ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
У відповідності до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Підсумовуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції постановив оскаржувану ухвалу з достатнім обґрунтуванням нормами процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні. 
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Ухвалу Полтавського окружного адміністративного суду від 28.11.2023 по справі № 440/10375/22  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню.       

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	І.С. Чалий    І.М. Ральченко   	
Постанова складена в повному обсязі  12.01.23.