ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
07 лютого 2024 року
м. Київ
справа № 757/66248/21-ц
провадження № 61-16501св23
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Білоконь О. В., Лідовця Р. А., Осіяна О. М., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, -товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінілон»,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дугінов Дмитро Андрійович, на постанову Київського апеляційного суду у складі колегії суддів: Кирилюк Г. М., 
Рейнарт І. М., Ящук Я. А., від 24 жовтня 2023 року, а також акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Печерського районного суду м. Києва у складі судді Матвійчук Г. О. від 23 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року.
Зміст позовної заяви та її обґрунтування 
1.           У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
АТ КБ «ПриватБанк», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - ТОВ «ФК «Фінілон», про захист прав споживачів, розірвання депозитних договорів та стягнення коштів.
2.           На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 зазначав, що 07 червня 2010 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN01000710774508. На виконання зазначеного договору було відкрито рахунок № НОМЕР_1 , на який він вніс 15 000, 00 дол. США.
3.           30 вересня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN25000738133149, за умовами якого було відкрито рахунок № НОМЕР_2 , на який внесено 15 000, 00 євро.
4.           Навесні 2014 року, у зв`язку з припиненням функціонування банківських відділень АТ КБ «ПриватБанк» на території АР Крим та м. Севастополя, його рахунки було безпідставно заблоковано відповідачем, а нарахування процентів припинено.
5.           06 грудня 2021 року банком отримано його заяву від 15 листопада                 2021 року про розірвання зазначених вище договорів, видачу вкладів та процентів.
6.           Посилався на те, що у зв`язку з невиконанням відповідачем зобов`язань з повернення зазначених вище вкладів та сплати процентів, депозитні договори підлягають розірванню.
7.           Ураховуючи наведене та уточнення позовних вимог, ОСОБА_1 просив суд:
-                     розірвати депозитний договір № SAMDN01000710774508 від 07 червня 2010 року та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь за договором 
№ SAMDN01000710774508 від 07 червня 2010 року: 15 000, 00 дол. США - суму вкладу; 13 941, 37 дол. США - проценти за період з 08 березня 2014 року 
по 16 серпня 2022 року; 147 261, 24 дол. США - пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період 09 грудня 2021 року по 31 березня 2022 року;
-                     розірвати депозитний договір № SAMDN25000738133149 від 30 вересня 2013 року та стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на його користь за договором №SAMDN25000738133149 від 30 вересня 2013 року: 15 000, 00 євро - суму вкладу; 8 256,78 євро - проценти за період з 01 березня 2014 року по 16 серпня 2022 року; 27 990, 48 євро - пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період 09 грудня 2021 року по 31 березня 2022 року.
Стислий виклад позиції відповідача
8.           АТ КБ «ПриватБанк» заперечувало проти задоволення позовних вимог  ОСОБА_1 , посилаючись на необґрунтованість та безпідставність заявлених ним позовних вимог. Посилалося на зміну первісного боржника за зобов`язанням ПАТ КБ «ПриватБанк» на нового боржника - ТОВ «ФК «Фінілон» на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, у зв`язку з чим останній є належним відповідачем за поданим позовом у цій справі. Згода від вкладників банку, зокрема і від ОСОБА_1 , на заміну боржника у зобов`язаннях вважається отриманою за принципом мовчазної згоди. Ознайомлення з відповідним оголошенням про передачу їхніх коштів іншій особі, розміщеним на офіційному сайті банку, а також з умовами                  пунктів 1.1.7.58, 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції від 01 червня 2014 року, та відсутність будь-яких письмових заперечень щодо переведення банком боргу, на думку відповідача, свідчить про те, що таке відступлення відбулось за згодою позивача.
9.           Відповідач зазначав, що оскільки заява позивача про повернення коштів (розірвання договорів) від 02 квітня 2015 року була отримана банком 07 квітня 2015 року, договори банківського вкладу вважаються розірваними з 10 квітня 2015 року. Нарахування процентів після розірвання зазначених договорів є неправомірним.
10.        Зауважував про пропуск позовної давності за вимогами  ОСОБА_1 про стягнення процентів за депозитними договорами, що є підставою для відмови у їх задоволенні.
11.        Нарахування пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», після припинення між сторонами договірних зобов`язань вважав неправомірним.
Основний зміст рішення суду першої інстанції
12.        Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року
позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. 
13.        Розірвано депозитний договір № SAMDN01000710774508 від 07 червня 2010 року та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користьОСОБА_1 за договором № SAMDN01000710774508 від 07 червня 2010 року: 
15 000,00 дол. США - сума вкладу; 13 941,37 дол. США - проценти за період з 
08 березня 2014 року до 16 серпня 2022 року; 13 941,37 дол. США - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої                     статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період з 09 грудня 2021 року до 31 березня 2022 року. 
14.        Розірвано депозитний договір № SAMDN25000738133149 від 30 вересня 
2013 року та стягнуто з АТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 за договором № SAMDN25000738133149 від 30 вересня 2013 року: 15 000,00 євро - сума вкладу; 8 256,78 євро - проценти за період з 01 березня 2014 року 
до 16 серпня 2022 року; 8 256,78 євро - пеня у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період 09 грудня 2021 року до 31 березня 2022 року. 
15.        Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
16.        Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними у матеріалах справи доказами підтверджується факт укладення між сторонами договорів банківського кладу, у зв`язку з чим позивач мав легітимні очікування на повернення останніх на його вимогу. Натомість відповідач, отримавши 06 грудня 2021 року вимогу вкладника про повернення банківських вкладів, не виконав взятих на себе зобов`язань, що є підставою для розірвання укладених договорів, стягнення вкладів та нарахованих на них процентів. Попередні звернення позивача до банку щодо розірвання договорів були відхилені останнім з підстав недотримання вимог щодо подання таких заяв. Посилання відповідача на заміну боржника у спірних зобов`язаннях суд відхилив з огляду на відсутність згоди кредитора на переведення боргу, наданої відповідно до статті 520 Цивільного кодексу України.
17.        Відмова банку виконати розпорядження клієнта з видачі належних йому за договорами банківського вкладу сум свідчить про невиконання банком своїх зобов`язань та має наслідком настання відповідальності у вигляді сплати пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка підлягає стягненню за період після звернення вкладника до банку із заявою про розірвання депозитного договору та у межах строку до дня фактичного виконання зобов`язання. З урахуванням суми невиплачених банком коштів, терміну прострочення виконання зобов`язання, суд першої інстанції дійшов висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача пені у розмірі суми процентів за договорами банківського вкладу.
Основний зміст та мотиви судового рішення судів апеляційної інстанції
18.        Постановою Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року апеляційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. 
19.        Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року в частині: розірвання депозитного договору № SAMDN01000710774508 
від 07 червня 2010 року, стягнення за цим договором процентів в сумі 
13 941,37 дол. США та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання 
в сумі 13 941,37 дол. США; розірвання депозитного договору 
№ SAMDN25000738133149 від 30 вересня 2013 року, стягнення за цим договором процентів в сумі 8 256,78 євро та пені за несвоєчасне виконання зобов`язання в сумі 8 256,78 євро скасовано,ухвалено в цій частині нове судове рішення про відмову у задоволенні вказаних позовних вимог. 
20.        Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року в частині розподілу судових витрат змінено, шляхом зменшення суми судового збору, що підлягала стягненню з АТ КБ «ПриватБанк» на користь держави, з 
24 516 грн до суми 5 912,21 грн. 
21.        В решті рішення суду залишено без змін. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат. 
22.        Суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції щодо невиконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договорами банківського вкладу та безпідставності його доводів щодо заміни боржника у справі. Водночас, зазначено, що оскільки позивач листом від 02 квітня 
2015 року, який був отриманий відповідачем 07 квітня 2015 року, повідомив про закінчення строку, на який вносилися грошові кошти за депозитними договорами, неможливість отримання власних коштів після закінчення цього строку та повернення коштів, тобто про розірвання договорів банківського вкладу, такі договори, згідно з передбаченими у них умовами щодо порядку розірвання, вважаються розірваним через два дні з дати отримання відповідної заяви, тобто з 10 квітня 2015 року.
23.        Вирішуючи питання про стягнення процентів за користування вкладами, суд апеляційної інстанції, з урахуванням дати розірвання договорів, зазначив, що проценти за користування вкладами після припинення договірних відносин не нараховуються, а вимоги про стягнення процентів за період по 10 квітня 
2015 року є такими, що заявлені з пропуском позовної давності, про застосування якої заявив відповідач, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для їх стягнення.
24.        Крім того, враховуючи, що договірні правовідносини між сторонами припинилися 10 квітня 2015 року, відсутні правові підстави для застосування до цих правовідносин положень частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів».
Узагальнені доводи касаційних скарг
25.        18 листопада 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дугінов Д. А., звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 
2023 року, а рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 
2023 року змінити в частині обчислення валюти пені, змінивши її з доларів та євро на еквівалент у гривнях. 
26.        Підставами касаційного оскарження вказаної постанови апеляційного суду заявник зазначає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального і порушення норм процесуального права, посилаючись на те, що апеляційний суд застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду України від 11 травня 2016 року у справі № 6-37цс16, від
07 грудня 2016 року у справі № 6-362цс16, від 13 вересня 2017 року у справі
№ 6-1881цс16, у постановахВеликої Палати Верховного Суду від 20 березня
2019 року у справі № 761/26293/16-ц, від 09 листопада 2021 рокуу справі
№ 320/5115/17, від 25 січня 2022 рокуу справі № 761/16124/15-ц та у постановах Верховного Суду від 14 січня 2022 року у справі № 712/7740/18, 
від 22 лютого 2022 року у справі № 757/20428/19, від 22 лютого 2022 року у справі № 757/63364/19, від 26 квітня 2022 року у справі № 539/4098/18, 
від 08 червня 2022 року у справі № 757/61769/19-ц, від 22 червня 2022 рокуу справі № 219/6058/18, від 28 листопада 2022 року у справі № 202/5076/19, 
від 31 травня 2023 року у справі № 757/42452/20 (пункт 1 частини другої            статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також вказує, що апеляційний суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України). 
27.        Касаційна скарга ОСОБА_1 обґрунтована посиланням на те, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про розірвання договорів банківського вкладу, не врахувавши, що відповідач своїх зобов`язань за указаними договорами не виконав. Позивач вважає, що договори є чинними, оскільки їх дія припиняється з виплатою клієнту всієї суми вкладу разом з процентами. Крім того, чинність договірних зобов`язань між сторонами підтверджується відмовою банку прийняти його заяву про повернення вкладів від 15 листопада 2021 року, подану засобами поштового зв`язку, що зі слів відповідача перешкоджає ідентифікації особи. Заява від 02 квітня 2015 року була подана також засобами поштового зв`язку. Водночас, відповідно до Умов і правил надання банківських послуг, датою дострокового розірвання депозиту з ініціативи клієнта є день отримання клієнтом письмової згоди банку. 
28.        Враховуючи неправильно визначений судом апеляційної інстанції строк чинності спірних договорів банківського вкладу, наявні підстави для стягнення на його користь нарахованих процентів на суми вкладів та пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», яка повинна нараховуватися з моменту звернення клієнта із заявою про видачу коштів до їх фактичної видачі.
29.        Зосереджує увагу на відмінності обставин справи, що переглядається у касаційному порядку, від обставин справи у наведених апеляційним судом постановах Верховного Суду, у яких викладено правовий висновок щодо неможливості нарахування пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», зокрема відсутності факту розірвання договорів банківського вкладу. Звернення до банку із заявою про розірвання депозитного договору або про видачу коштів не припиняє споживчих правовідносин. Водночас, акцентує увагу на необхідності стягнення пені у національній валюті України - гривні.
30.        22 листопада 2023 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій просить скасувати у частині задоволення позову рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року, ухвалити нове судове рішення про повну відмову у задоволенні позову.  
31.        Підставами касаційного оскарження судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій заявник зазначає неправильне застосування судами
норм матеріального і порушення норм процесуального права, вказавши,
що суди застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 10 березня 2021 року у справі № 607/11746/17, від 06 жовтня 2021 рокуу справі № 263/11275/18, від 27 квітня 2022 рокуу справі № 321/1260/19,                    від 01 червня 2022 року у справі № 904/1721/20, від 28 вересня 2022 рокуу справі № 530/1995/18 (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України), а також вказує, що суди не дослідили зібрані у справі докази та не надали їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).  
32.        Касаційна скарга АТ КБ «ПриватБанк» обґрунтована посиланням на те, що суди попередніх інстанцій не врахували факт відступлення ПАТ КБ «ПриватБанк» своїх зобов`язань на користь ТОВ «ФК «Фінілон», у зв`язку з чим 
АТ КБ «ПриватБанк» не є боржником у спірних правовідносинах, а тому і належним відповідачем у справі.
33.        Посилається на відсутність правових підстав для висновку про нікчемність договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, а також відсутність позовних вимог щодо визнання його недійсним. 
34.        Зосереджує увагу на тому, що відповідно до статті 205 ЦК України волевиявлення учасника правочину може виражатися: в певних діях; мовчанні; усній формі; письмовій (електронній) формі. Мовчанням слід вважати вираженням волі сторони правочину, коли воно при конкретній ситуації може бути підданим оцінці як прояв волі, направленої на вчинення правочину.
35.        Згода кредитора не має значення при укладенні угоди між боржниками (первісним та новим), а є однією з умов дійсності договору переведення боргу у відношенні лише одного з його наслідків (заміни боржника), але не є необхідним елементом самого договору про переведення боргу та не може впливати на його недійсність в цілому.
36.        Крім того, згода кредитора у тому числі, яка надана/отримана шляхом вираження її через конклюдентні дії такого кредитора, до яких відноситься також і «мовчазна згода», надана після укладення та виконання сторонами договору про переведення боргу - свідчить про досягнення ефекту переведення боргу і перебування кредитора у зобов`язальному правовідношенні з новим боржником.
37.        Розміщення банком повідомлення від 15 лютого 2015 року на офіційному сайті АТ КБ «ПриватБанк» у відповідному розділі Умов та Правил з встановленням строку для подання (надсилання) письмових заперечень (висловлення незгоди) щодо переведення боргу на ТОВ «ФК «Фінілон» вважає цілком правомірною юридичною дією щодо отримання згоди кредиторів на заміну боржника у зобов`язаннях.
 
Надходження касаційних скарг до суду касаційної інстанції
38.        Ухвалами Верховного Суду від 29 листопада 2023 року відкрито касаційне провадження у справі № 757/66248/21 за касаційними скаргами
ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк», витребувано матеріали справи із суду першої інстанції. Відмовлено у задоволенні клопотання АТ КБ «ПриватБанк» про зупинення виконання рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року та постанови Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року до закінчення касаційного провадження.
39.        14 грудня 2023 року матеріали цивільної справи № 757/66248/21-ц надійшли на адресу Верховного Суду.
40.        Ухвалою Верховного Суду від 31 січня 2024 року справу призначено до судового розгляду колегією з п`яти суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами. 
Короткий зміст відзиву на касаційну скаргу
41.        05 грудня 2023 року ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат 
Дугінов Д. А., через засоби поштового зв`язку подав до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу АТ КБ «ПриватБанк», у якому, посилаючись на необґрунтованість доводів скарги, просить суд відмовити у її задоволенні.
42.        На обґрунтування доводів відзиву зазначає, що він не надав згоди на передання зобов`язань від АТ КБ «ПриватБанк» до ТОВ «ФК «Фінілон», з умовами пунктів 1.1.8.58 та 1.1.7.59 Умов та правил надання банківських послуг, в редакції від 01 червня 2014 року, про які повідомляє банк, його не ознайомлювали, такі умови не містять його підпису, а тому не можуть вважатися складовими депозитних договорів. Посилається на нікчемність договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «ФК «Фінілон» без згоди вкладника.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
43.        07 червня 2010 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN01000710774508 (вклад «Депозит VIP»), на виконання умов якого відкрито рахунок № НОМЕР_1 та внесено на нього 15 000, 00 дол. США.
44.        Згідно з пунктом 1 договору від 07 червня 2010 року клієнт передає, а банк приймає грошові кошти в сумі 100 000,00 дол. США, строком на 12 місяців, до 07 листопада 2011 року включно. Для внесення суми вкладу банк відкриває клієнту особовий рахунок № НОМЕР_3 . Процентна ставка по вкладу складає 11 % річних. Період нарахування процентів по вкладу - 1 місяць         (таблиця 1 до договору).
45.        Пунктом 2 договору від 07 червня 2010 року передбачено, що нарахування процентів за вкладом починається з першого робочого дня, наступного за днем надходження грошових коштів у банк, і здійснюється за кожний календарний день, виходячи з фактичної кількості днів у році за ставкою, зазначеною у таблиці 1.
46.        Пунктом 7 договору від 07 червня 2010 року визначено, що у разі, якщо після закінчення терміну вкладу, клієнт не заявить банку про відмову від продовження терміну, вклад вважається автоматично продовженим ще на один термін, вказаний в таблиці 1. Термін вкладу продовжується неодноразово без явки клієнта в банк. При цьому обчислення нового терміну вкладу та нового мінімального терміну вкладу починається з дня, наступного за датою закінчення попереднього терміну вкладу.
47.        При продовженні терміну вкладу розрахунок відсотків на кожний новий термін вкладу здійснюється за процентною ставкою, що діє в банку для депозитних вкладів даного найменування та строку на день закінчення попереднього терміну складу, без укладення додаткових угод до даного договору. Проценти за наступний термін вкладу нараховуються на суму вкладу, з врахуванням вкладень, передбачених пунктами 2 та 3 договору.
48.        Пунктом 11 договору від 07 червня 2010 року передбачено, що сторони мають право достроково розірвати цей договір відповідно до діючого законодавства, повідомивши про це іншу сторону за два банківських дні до дати розірвання договору. При поверненні вкладу з ініціативи клієнта до обрахування мінімального терміну вкладу з дати початку продовження терміну вкладу, клієнту повертається сума вкладу і виплачуються проценти, нараховані за ставкою вкладу «на вимогу», за фактичний строк користування вкладом. Сума нарахованих процентів за вкладу цілу кількість термінів вкладу, що пройшли з моменту оформлення договору, виплачується в повному обсязі.
49.        30 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено депозитний договір № SAMDN25000738133149 (вклад «Стандарт на 
12 міс.»). На виконання зазначеного вище договору було відкрито рахунок 
№ НОМЕР_2 , на який внесено 15 000, 00 євро.
50.        Відповідно до пункту 8 договору від 30 вересня 2013 року проценти під час нового строку вкладу нараховуються на суму вкладу за процентною ставкою для вкладів такої ж назви та строку, діючих у банку на день закінчення попереднього строку вкладу, без укладення додаткових угод до договору.
51.        Пунктом 11 договору від 30 вересня 2013 року передбачено, що якщо клієнт вимагає розірвати договір, а 6 місяців з дати його оформлення не пройшло, йому повертається сума вкладу. За неповні 6 місяців проценти виплачуються за ставкою вкладу «на вимогу» (з урахуванням пункту 8 договору) за фактичну кількість днів, які пройшли з дати оформлення вкладу чи продовження його строку до дня розірвання договору.
52.        Якщо клієнт вимагає достроково розірвати договір, а строк вкладу вже був продовжений один або декілька разів, проценти за кожен повний строк вкладу виплачуються в повному обсязі. Проценти за останній строк вкладу, який на момент розірвання договору ще не закінчився, нараховуються за умовами, зазначеними в пункті 11 цього договору (пункт 13 договору від 30 вересня 
2013 року).
53.        02 квітня 2015 року та 15 листопада 2021 року ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про розірвання зазначених вище договорів, видачу вкладів та відсотків, які було отримано 07 квітня 2015 року та 06 грудня 2021 року відповідно.
54.        17 листопада 2014 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» і ТОВ «ФК «Фінілон» укладено договір про переведення боргу, за умовами якого товариство стало боржником за спірними договорами банківських вкладів, стороною яких є ОСОБА_1 .
Позиція Верховного Суду
55.        Перевіривши доводи касаційних скарг та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
56.        Відповідно до пунктів 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права у випадку, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку та якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
57.        Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
58.        Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
59.        Згідно з статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
60.        Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору.
61.        Згідно з частиною першою статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов`язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.
62.        Відповідно до частини першої статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.
63.        До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка (глава 72 ЦК України), якщо інше не встановлено главою 71 ЦК України або не випливає із суті договору банківського вкладу (частина третя статті 1058 ЦК України).
64.        Згідно з частинами першою та другою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). 
65.        За договором банківського вкладу на вимогу банк зобов`язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника.
66.        Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором.
67.        Спірні правовідносини стосуються виконання боржником зобов`язань за договорами банківського вкладу від 07 червня 2010 року 
№ SAMDN01000710774508та від 30 вересня 2013 року 
№ SAMDN25000738133149, укладеними між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк». Колегія суддів зауважує, що факт виконання вкладником - позивачем у справі, своїх зобов`язань щодо внесення суми вкладів згідно з умовами зазначених договорів, а також факт не повернення таких вкладів ОСОБА_1 за його заявою, сторонами не оспорюється, а тому в силу положень частини 400 ЦПК України оскаржені судові рішення в цій частині в касаційному порядку не переглядаються.
Щодо заміни боржника у зобов`язанні
68.        Заперечуючи проти задоволення позовних вимог, відповідач посилався на відсутність у банку зобов`язань перед позивачем у зв`язку з відступленням на користь ТОВ «ФК «Фінілон» зобов`язань за указаними вище договорами, укладеними з ОСОБА_1 , на підставі договору про переведення боргу від 17 листопада 2014 року із використанням мовчазної згоди позивача. Із зазначених підстав АТ КБ «ПриватБанк» вважало себе неналежним відповідачем у справі, що переглядається в касаційному порядку.
69.        Відповідно до статті 520 ЦК України боржник у зобов`язанні може бути замінений іншою особою (переведення боргу) лише за згодою кредитора, якщо інше не передбачено законом.
70.        Законодавець встановлює обмеження на заміну боржника у зобов`язанні поза волею кредитора. Такий підхід має на меті убезпечити кредитора від непередбачуваного та неочікуваного ризику невиконання зобов`язання внаслідок заміни особи боржника.
71.        Необхідність отримання згоди кредитора на переведення боргу зумовлена тим, що особа боржника завжди має істотне значення для кредитора.
72.        Вступаючи у договірні відносини, кредитор розраховував на отримання виконання з огляду на якості конкретного боржника (здатність виконати обов`язок, платоспроможність, наявність у боржника майна тощо).
73.        За змістом статті 520 ЦК України у правовідносинах із заміни боржника беруть участь три особи: кредитор, боржник, особа, інша особа, яка має намір стати боржником. Отже, боржник або особа, яка висловила намір стати боржником, може запропонувати кредитору заміни боржника, або сам кредитор може запропонувати замінити боржника.
74.        У будь-якому випадку для здійснення такої заміни має бути тристороння згода: боржник виявив згоду на те, щоб він був замінений; третя особа виявила згоду на те, щоб набути обов`язків боржника; кредитор надав згоду на заміну боржника. Відсутність згоди хоча б однієї із сторін не дає підстав для заміни боржника.
75.        Відповідно до статті 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні, яке виникло на підставі правочину, що підлягає державній реєстрації, має бути зареєстрований в порядку, встановленому для реєстрації цього правочину, якщо інше не встановлено законом.
76.        Оскільки позивач не надавав згоди на переведення боргу від 
АТ КБ «Приватбанк» до ТОВ «ФК «Фінілон» за договорами банківського вкладу та банківського рахунка відповідно до статті 520 ЦК України, договір про переведення боргу між банком та ТОВ «ФК «Фінілон» шляхом використання принципу мовчазної згоди вкладника та клієнта банку не створює правових наслідків для позивача.
77.        Аналогічні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20, постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 03 липня 2023 року у справі № 175/4639/19.
78.        Враховуючи наведене, висновки судів попередніх інстанцій, що 
АТ КБ «Приватбанк» є належним відповідачем у справі є законними та обґрунтованими, доводи касаційної скарги їх не спростовують, зводяться в загальному до переоцінки обставин отримання та форми згоди ОСОБА_1 на заміну боржника у спірних зобов`язаннях.
79.        Посилання АТ КБ «ПриватБанк» на неврахування висновків Верховного Суду, наведених у касаційній скарзі, є безпідставними, оскільки висновки, зроблені судами попередніх інстанцій у справі, яка переглядається в касаційному порядку, відповідають актуальній релевантній практиці Верховного Суду та не суперечать висновкам Верховного Суду, наведеним банком у касаційній скарзі.
Щодо стягнення коштів за договорами банківського вкладу 
80.        Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
81.        Дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними, тобто відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.
82.        Тлумачення як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) цивільного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, в першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства.
83.        У статті 629 ЦК України закріплено один із фундаментів на якому базується цивільне право - обов`язковість договору. Тобто з укладенням договору та виникненням зобов`язання його сторони набувають обов`язки (а не лише суб`єктивні права), які вони мають виконувати. Не виконання обов`язків, встановлених договором, може відбуватися при: (1) розірванні договору за взаємною домовленістю сторін; (2) розірванні договору в судовому порядку;                (3) відмові від договору в односторонньому порядку у випадках, передбачених договором та законом; (4) припинення зобов`язання на підставах, що містяться в главі 50 ЦК України; (5) недійсності договору (нікчемності договору або визнання його недійсним на підставі рішення суду) (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 23 січня 2019 року у справі № 355/385/17).
84.        У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим (частина третя статті 651 ЦК України).
85.        У разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються (частина друга статті 653 ЦК України).
86.        Договір як універсальний регулятор приватних відносин, покликаний забезпечити їх регулювання та має бути направлений на встановлення, зміну або припинення приватних прав та обов`язків. За допомогою такого універсального регулятора приватних відносин як договір його сторони можуть регулювати, зокрема, вчинення між сторонами односторонніх правочинів, підстави для односторонньої відмови і коли ці правочини породжують відповідні правові наслідки щодо розірвання договору (подібний висновок в постанові Верховного Суду від 22 лютого 2023 року в справі № 465/5980/17).
87.        Вчинення стороною договору такого одностороннього правочину як відмова від договору, за відсутності рішення суду про визнання його недійсним або підстав нікчемності, зумовлює необхідність з`ясовувати чи зумовив такий правочин припинення цивільних прав та обов`язків (тобто чи є підстави для односторонньої відмови від договору передбачені договором та/або законом). Це обумовлено тим, що одностороння відмова від договору як вид одностороннього правочину розрахована на сприйняття іншими особами. У разі, якщо встановлена відсутність підстав для односторонньої відмови від договору, то такий односторонній правочин не зумовлює розірвання договору. Слід розмежовувати підстави недійсності цього одностороннього правочину (зокрема, суперечність імперативній цивільно-правовій нормі) від підстав для односторонньої відмови від договору (постанова Верховного Суду 
від 24 листопада 2021 року в справі № 357/15284/18).
88.        Встановивши, що приписами ЦК України визначено порядок повернення вкладу на вимогу, а умовами спірних договорів банківського вкладу передбачено право клієнта на їх дострокове розірвання, більш того встановлено порядок такого розірвання (повідомлення іншої сторони за два банківських дні до дати розірвання договору), водночас позивач звертався до банку із заявою 
від 02 квітня 2015 року, яка була отримана відповідачем 07 квітня 2015 року, повідомив банк про закінчення строку, на який вносились грошові кошти за депозитними договорами, неможливість отримання власних коштів після закінчення цього строку та повернення коштів, тобто фактично про розірвання договорів банківського вкладу, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що спірні договори банківського вкладу вважаються розірваними з 10 квітня 2015 року.
89.        Посилання касаційної скарги позивача на неприйняття такої заяви відповідачем з огляду на невідповідність її форми вимогам з ідентифікації особи, встановленим постановою Правління Національного банку України від 14 липня 2006 року № 267, є безпідставними, оскільки сторони визначили підстави та порядок одностороннього розірвання договорів, а законом не передбачено повноважень Національного банку України регулювати вимоги щодо форми такого одностороннього правочину як відмова від договору банківського вкладу.
90.        Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 23 листопада 2023 року у справі № 757/42452/20.
91.        В постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17 викладено правовий висновок, згідно з яким після розірвання договорів їх умови припиняють діяти і правове регулювання відносин між сторонами здійснюється на законодавчих, а не договірних підставах, оскільки розірвання договорів у контексті статей 598 та 651 ЦК України є підставою для припинення зобов`язання. Виплата передбачених договорами та встановлених статтями 1061, 1070 ЦК України процентів поширюється лише на період дій договорів вкладу та після припинення таких договорів вказані проценти не нараховуються.
92.        З моменту розірвання договору вкладу нарахування передбачених договором процентів припиняється, а права та інтереси позивача забезпечуються приписами частини другої статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання (постанова Верховного Суду від 27 квітня 2022 року у справі № 321/1260/19).
93.        Відповідно до положень частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
94.        Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
95.        Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 , з урахуванням уточнень позовних вимог, просив суд стягнути з відповідача суми вкладів, проценти за період з 08 березня 2014 року по 16 серпня 2022 року (депозитний договір 
№ SAMDN01000710774508 від 07 червня 2010 року) та за період з 01 березня 2014 року по 16 серпня 2022 року (депозитний договір 
№ SAMDN25000738133149 від 30 вересня 2013 року), а також пеню у розмірі 3 % за кожен день прострочення на підставі частини п`ятої статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» за період 09 грудня 2021 року по 31 березня 
2022 року.
96.        Встановивши, що спірні договори банківського вкладу вважаються розірваними з 10 квітня 2015 року, суд апеляційної інстанції обґрунтовано зауважив, що після припинення між сторонами договірних зобов`язань передбачені договорами проценти не нараховуються. 
97.        Колегія суддів звертає увагу, що касаційна скарга не містить доводів щодо неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права, зокрема положень статті 267 ЦК України, із зазначених підстав не відкривалося касаційне провадження у справі, що переглядається, а тому з огляду на положення частини першої статті 400 ЦПК України, суд касаційної інстанції не перевіряє оскаржене судове рішення апеляційного суду в частині застосування наслідків спливу позовної давності до вимог ОСОБА_1 про стягнення процентів за договорами банківського вкладу за період до 10 квітня 2015 року.
98.        З урахуванням дати розірвання договорів банківського вкладу (10 квітня 2015 року), колегія суддів погоджується з висновками суду апеляційної інстанції щодо відсутності правових підстав для стягнення з відповідача пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період з 09 грудня 2021 року по 31 березня 2022 року.
99.        Частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
100.     З моменту розірвання договору банківського вкладу за заявою клієнта не поширюється дія Закону України «Про захист прав споживачів», а відтак пеня відповідно до частини п`ятої статті 10 цього Закону України «Про захист прав споживачів» не нараховується.
101.     Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.
102.     Суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин, нормами права, які підлягають застосуванню, та встановивши дату розірвання договорів банківського вкладу дійшов обґрунтованого висновку про припинення у 2015 році між сторонами договірних та споживчих зобов`язань, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для нарахування процентів та пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за період після такого припинення.
103.     Доводи касаційної скарги ОСОБА_1 зазначених висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, зводяться до переоцінки доказів.
104.     Слід зазначити, що встановлення обставин справи, дослідження та оцінка доказів є прерогативою судів першої та апеляційної інстанцій. Це передбачено статтями 77, 78, 79, 80, 89, 367 ЦПК України. Суд касаційної інстанції не наділений повноваженнями втручатися в оцінку доказів (постанова Великої Палата Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц). 
105.     Наведені у касаційній скарзі постанови Верховного Суду щодо нарахування пені, передбаченої частиною п`ятою статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів», за увесь час порушення зобов`язання, колегія суддів відхиляє.
106.     Судом апеляційної інстанції було правильно застосовано релевантні спірним правовідносинам правові висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 09 листопада 2021 року у справі № 320/5115/17.
107.     Водночас, відсутність згадки повного переліку постанов, від висновку хоча б в одній із яких щодо застосування норм права Велика Палата Верховного Суду відступила, не означає, що відповідний висновок надалі застосовний (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 521/21255/13-ц, від 18 січня 2024 року у cправі № 560/17953/21).
108.     Фактичні обставини у наведених ОСОБА_2 постановах Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 539/4098/18, від 22 червня 2022 року у справі № 219/6058/18, від 21 вересня 2022 року у справі № 202/5076/19, 
від 28 листопада 2022 року у справі № 202/5076/19 є відмінними від обставин справи, що переглядається в касаційному порядку, зокрема щодо встановленого факту розірвання в односторонньому порядку договорів банківського вкладу та припинення між сторонами договірних правовідносин.
109.     Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявників по суті спору та їх відображення в оскаржених судових рішеннях, питання вмотивованості висновків судів першої та апеляційної інстанцій, Верховний Суд виходить з того, що у справі, яка розглядається сторонам надано мотивовану відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, а доводи, викладені у касаційних скаргах, не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів в оскарженій в касаційному порядку частині.
110.     Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 402, 403, 409, 410, 415, 416, 418, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду 
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_1 , від імені якого діє адвокат Дугінов Дмитро Андрійович, та акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Печерського районного суду м. Києва від 23 січня 2023 року у не скасованій після апеляційного перегляду частині та постанову Київського апеляційного суду від 24 жовтня 2023 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                      Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                       О. В. Білоконь
 
                                                                                                Р. А. Лідовець
 
  О. М. Осіян
 
  В. В. Шипович