ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
04 березня 2024 року           справа №233/6195/23 

м. Дніпро

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Компанієць І.Д., суддів: Гайдара А.В., Казначеєва Е.Г., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року у справі № 233/6195/23 (головуючий І інстанції Каліуш О.В.) за позовом ОСОБА_1 до старшого лейтенанта поліції УПП в Дніпропетровській області Просвірова Єлисея Олеговича, Департаменту патрульної поліції про скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, -

                                                   ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7941909 від 14.10.2023 про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 5 статті 121 КУпАП та закрити провадження по справі про адміністративне правопорушення у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення;
- стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Департаменту патрульної поліції на його користь понесені судові витрати на правничу допомогу в сумі 2100,00 грн.
В обґрунтування позову зазначив, що 14.10.2023 близько 21 год 32 хв. рухався на транспортному засобі CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_1 , в місті Дніпро по вулиці Героїв Майдану, 12 та був зупинений інспектором УПП в Дніпропетровській області – Просвіровим Є.О., який склав постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7941909 за ч. 5 ст. 121 КУпАП та наклав штраф в розмірі 510,00 грн.
Порушення, яке відповідач зазначив в постанові – водій не був пристебнутий ременем безпеки під час керування транспортним засобом.
Проте, в адміністративній справі відсутні будь-які докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення.
Також в постанові відсутні посилання на технічний засіб, за допомогою якого здійснено фіксацію правопорушення.
Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року позов задоволено
Скасовано постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксованого не в автоматичному режимі серії ЕАТ № 7941909 від 14 жовтня 2023 року, складену старшим лейтенантом поліції УПП в Дніпропетровській області Просвіровим Єлисеєм Олеговичем, відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Провадження у справі про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КУпАП закрито.
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Департаменту патрульної поліції на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 429,44 грн, витрати на правничу допомогу у розмірі 510 грн.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції відповідач – Департамент патрульної поліції звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Суд першої інстанції не звернув уваги на докази, надані відповідачем, а саме: відеозаписи з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, які підтверджують скоєння адміністративного правопорушення позивачем.
При цьому зразок постанови про накладення адміністративного стягнення, наведений в Додатку 5 до Інструкції, не передбачає внесення до неї відомостей про технічний засіб, яким здійснено фото або відеозапис.
Позивачем не доведено розмір витрат на правничу допомогу, їх обґрунтованість і пропорційність.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача.
Враховуючи режим роботи суддів та працівників апарату Першого апеляційного адміністративного суду з часу введення на території України правового режиму воєнного стану, з метою збереження життя та здоров`я, а також забезпечення безпеки суддів та працівників апарату суду, дана постанова прийнята колегією суддів за умови наявної можливості доступу колегії суддів до матеріалів адміністративної справи.
Сторони в судове засідання не прибули, про час, дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, тому за ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає справу у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, розглядаючи апеляційну скаргу в межах викладених доводів, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Постановою серії ЕАТ № 7941909 від 14.10.2023 у справі про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, ОСОБА_1 піддано адміністративному стягненню за ч. 5 ст. 121 КУпАП у виді штрафу у розмірі 510,00 грн (а.с.5).
Відповідно до постанови 14 жовтня 2023 року о 21 год 32 хв. ОСОБА_1 рухався на транспортному засобі CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 , в місті Дніпро, по вулиці Героїв Майдану, 12, обладнаним засобом пасивної безпеки, та був не пристебнутий ременем безпеки, чим порушив п. 2.3. «в» ПДР - порушення правил користування ременями безпеки.
В постанові зазначено, що до неї додається відеозапис 473342.
Відеозапис 473342 містить два файли – «відео» та «правопорушення».
Оглядом «відео» встановлено, що поліцейські складають постанову відносно водія ОСОБА_1 , транспортний засіб CHEVROLET AVEO, державний номер НОМЕР_2 стоїть біля автостоянки по вулиці Героїв Майдану, 12, місто Дніпро, з включеними аварійними сигналами, водій ОСОБА_1 під час зупинки не пристебнутий ременем небезпеки.
Огляд файлу «правопорушення» свідчить, що водій під час керування транспортним засобом (під час руху автомобілю) не пристебнутий ременем безпеки.
Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що надане відповідачем відео не може бути доказом вчинення позивачем адміністративного правопорушення, оскільки в постанові не визначено, який саме відеозапис – «відео» чи «правопорушення» містять докази вчинення позивачем правопорушення.
Суд першої інстанції, частково стягуючи на користь позивача витрати на правничу допомогу, виходив з предмету спору, обсягу адвокатських послуг, а також з принципів співмірності, розумності та справедливості.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною п`ятою статті 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
На підставі пункту 1.3. Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306, (далі – ПДР) учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими.
Як визначено пунктом 1.9 ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Згідно з пунктом 2.3 «в» ПДР для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний: на автомобілях, обладнаних засобами пасивної безпеки (підголівники, ремені безпеки), користуватися ними і не перевозити пасажирів, не пристебнутих ременями безпеки. Дозволяється не пристібатися в населених пунктах водіям і пасажирам з інвалідністю, фізіологічні особливості яких унеможливлюють користування ременями безпеки, водіям і пасажирам оперативних та спеціальних транспортних засобів.
На підставі частини п`ятої статті 121 КУпАП порушення правил користування ременями безпеки або мотошоломами тягне за собою накладення штрафу в розмірі тридцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно зі статтею 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Статтею 245 КУпАП визначено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Відповідно до статті 280 КУпАП посадова особа при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язана з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно зі статтею 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото - і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
На підставі пункту 1 статті 247 КУпАП України обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Як визначено статтею 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
Відповідно до частини першої статті 73 КАС України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
Згідно з частиною другою статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Аналіз вищезазначених положень свідчить, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності події адміністративного правопорушення та вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними доказами.
Як свідчать матеріали справи, відповідачем, на підтвердження правомірності складання постанови про адміністративне правопорушення щодо позивача, надано відеозапис 473342, про який також зазначено і в самій постанові.
Як зазначалося вище, цей відеозапис містить два файли «відео» та «правопорушення».
В файлі «правопорушення» із складу відеозапису 473342, який зазначено в постанові про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності, містяться докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, а саме керування транспортним засобом водієм, не пристебнутим ременем безпеки, відповідальність за яке передбачена ч. 5 ст. 121 КУпАП.
Проте, файл «правопорушення» не містить будь-яких позначок щодо пристрою фіксації правопорушення, отже цей файл не може бути використаний як доказ вчинення позивачем правопорушення. 
Зазначення технічного пристрою, а саме № 473342, містить файл «відео», проте цей файл не містить доказів саме керування позивачем транспортним засобом без пристебнутого ремені безпеки, тобто під час руху автомобілю.
На відеозапису наявні обставини, коли автомобіль вже зупинений, поліцейський роз`яснює водію право та обов`язки, вимагає від нього документи на транспортний засіб та посвідчення водія, складає постанову тощо.
При цьому Правила дорожнього руху не містять обов`язку водія бути пристебнутим ременем безпеки під час зупинки (стоянки) транспортного засобу.
Отже, відповідачем не надані належні та допустимі докази вчинення позивачем адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 121 КУпАП, що свідчить про недоведеність вини позивача у вчиненні ним адміністративного правопорушення.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про скасування постанови серії ЕАТ № 7941909 від 14 жовтня 2023 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 5 ст. 121 КпАП України та закриття провадження по справі про адміністративне правопорушення.
Суд не приймає доводи апелянта, що файл «правопорушення» містив відеозапис з нагрудних відеореєстраторів поліцейських, оскільки, як зазначалося вище, зазначений файл не містить визначення технічного пристрою, на який здійснювалася фіксація, як наслідок, в постанові про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не зазначено іншого відеозапису, ніж за № 473342. 
Щодо витрат на правову допомогу суд зазначає наступне.
Пунктом 1 частини третьої статті 132 КАС України визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 16 КАС України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво в суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 134 КАС України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Згідно з частиною третьою статті 134 КАС України для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Відповідно до частини четвертої цієї статті для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката, виходячи із положень частини п`ятої статті 134 КАС України, має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини шостої статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Як визначено частиною сьомою статті 134 КАС України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
За правилами частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною сьомою вказаної статті передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до частини дев`ятої статті 139 КАС України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Зміст наведених положень законодавства дає підстави для висновку, що документально підтверджені судові витрати на правничу допомогу адвоката підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» (Заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» (Заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такий правовий висновок викладено Великою Палатою Верховного Суду в постанові від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц.
На підтвердження витрат на правову допомогу представником позивача надано: 
- Договір № 128 про надання правової допомоги від 17.10.2023, пунктом 3.1 якого передбачено, що правова допомога надається з оплатою гонорару адвокату за домовленістю сторін в фіксованому розмірі та складає 2100,00 грн (а.с.9-10);
- Попередній (орієнтовний) розрахунок послуг адвоката (додаток 1 до Договору), яким визначене найменування послуг: надання консультації, аналіз документів, підготовка процесуальних документів до суду, представництво інтересів клієнта в суді – на суму 2100,00 грн (а.с.10);
- квитанцію № 0.0.3256491657.1 про сплату позивачем адвокату за Договором про надання правової допомоги 2100,00 грн (а.с.8).
Оскільки предмет спору в цій справі не є складним, містить один епізод спірних правовідносин, справа не потребує вивчення великого обсягу фактичних даних, обсяг і складність складених процесуальних документів не є значними, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що заявлений позивачем до відшкодування розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним зі складністю справи та непропорційним до предмета спору, а тому обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача витрати на правничу допомогу в розмірі 510 гривень.
В контексті наведеного апеляційний суд звертає увагу апелянта, що наведені вище положення законодавства покладають обов`язок доведення співмірності понесених витрат на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
З огляду на це, відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами.
Однак відповідачем, як суб`єктом владних повноважень, не надано доказів, як і не зазначено обставин, які б спростували співмірність розміру судових витрат із обсягом виконаних адвокатом робіт.
Суд таких обставин також не встановив.
За таких обставин суд погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу на користь позивача у розмірі 510 грн.
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
За приписами пункту 1 частини першої статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвали судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки судове рішення в межах доводів апеляційної скарги є обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, тому підстав для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.
Відповідно до частини третьої статті 272 КАС України судові рішення суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду справ, визначених статтями 273-277, 282-286 цього Кодексу, набирають законної сили з моменту проголошення і не можуть бути оскаржені.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                            ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Департаменту патрульної поліції на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року у справі № 233/6195/23 – залишити без задоволення.
Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2023 року у справі № 233/6195/23 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 04 березня 2024 року є остаточною та відповідно до частини третьої статті 272 КАС України касаційному оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 04 березня 2024 року.

Головуючий суддя                                                            І.Д. Компанієць

Судді                                                                                А.В. Гайдар

                                                                                              Е.Г. Казначеєв