УХВАЛА
 
18 березня 2024 року                                                 
м. Київ
 
справа № 554/2260/22
провадження № 61-3120ск24
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Карпенко С. О., Фаловської І. М.,
 
розглянув касаційну скаргу Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання незаконним та скасування наказу про відсторонення від роботи, поновлення 
на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У квітні 2022 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (далі - ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»), у якому просила:
 
- визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О. С. від 31 січня 2022 року № 40 в частині відсторонення її від роботи без збереження заробітної плати на час відсторонення;
 
- зобов`язати генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» 
Олексенка О. С. поновити її на посаді секретаря керівника ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» з 31 січня 2022 року;
- стягнути з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на її користь середній заробіток 
за кожен день вимушеного прогулу, починаючи з 31 січня 2022 року та до набрання законної сили рішенням суду.
 
Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року, залишеним без змін постановою Полтавського апеляційного суду від 23 січня 
2024 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
 
Визнано незаконним та скасовано наказ Генерального директора ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» Олексенка О. С. від 31 січня 2022 року № 40 в частині відсторонення ОСОБА_1 від роботи без збереження заробітної плати на час відсторонення.
 
Стягнуто з ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31 січня 2022 року до 28 лютого 2022 року включно у сумі 15 336,93 грн.
 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
 
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
04 березня 2024 року ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», через систему «Електронний Суд» звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою 
на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року 
та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права 
та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 24 липня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року в частині задоволених позовних вимог і ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову 
в цій частині.
 
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження, оскільки вона подана на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Стаття 129 Конституції України серед основних засад судочинства визначає забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (пункт 8). 
 
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах                        з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, зазначених у цій же нормі                              ЦПК України. 
 
Пунктом 2 частини першої статті 274 ЦПК України встановлено, що у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи, що виникають                                                 з трудових відносин.
 
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
 
Пунктами 1, 2 частини четвертої статті 19 ЦПК України визначено, що спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ та справ,                      що виникають з трудових відносин.
 
Предметом позову у справі є вимоги про скасування наказу про звільнення, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Ураховуючи те, що справа є незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
 
При цьому згідно із частиною четвертою статті 274 ЦПК України справа 
не відноситься до тієї категорії справ, які не можуть бути розглянуті у порядку спрощеного позовного провадження.
 
Переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд, який відповідно 
до частини третьої статті 125 Конституції України є найвищим судовим органом, виконує функцію «суду права», що розглядає спори, які мають найважливіше (принципове) значення.
 
Касаційна скарга та додані до неї матеріали містять посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню. 
 
Обґрунтовуючи наявність підстав для відкриття касаційного провадження заявник покликається на підпункти «а», «в», «г»  пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, зокрема вказує, що касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу, та суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
Такі доводи касаційної скарги не свідчать про наявність підстав, передбачених підпунктами а, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, оскільки незгода ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»  з оскаржуваними судовими рішеннями в цілому, за відсутності інших обставин, не може розглядатися як обставина, що впливає на визначення справи як такої, що становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення, оскільки це може бути оцінкою сторони щодо кожної конкретної справи, учасником якої вона є.
 
Верховний Суд звертає увагу, що фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики означає, що заявник у своїй касаційній скарзі ставить на вирішення суду касаційної інстанції проблему, яка, у випадку відкриття касаційного провадження, впливатиме на широку масу спорів, створюючи тривалий у часі, відмінний від минулого підхід до вирішення актуальної правової проблеми.
 
Разом із тим ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго»,  у касаційній скарзі не обґрунтувало наявність актуальної правової проблеми, яка може бути вирішена за результатами касаційного перегляду справи.
 
Щодо доводів ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» щодо того, що суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
 
За приписами частини першої статті 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: 1) малозначні справи; 2) що виникають з трудових відносин; 3) про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, 
у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим 
із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.

Разом з тим, ухвалою Октябрського районного суду м. Полтави від 07 вересня 2022 року відповідно до частини третьої статті 274 ЦПК України, враховуючи категорію справи та обсяг обставин, що підлягали встановленню, суд постановив  призначити справу до розгляду у порядку загального позовного провадження 
з викликом всіх учасників справи.
 
Тобто вказані доводи не знайшли свого підтвердження, оскільки призначивши справу до розгляду у порядку загального позовного провадження з викликом всіх учасників справи, судом першої інстанції виконано приписи чинного ЦПК України та дотримано вимоги статті 49 ЦПК України щодо процесуальних прав 
та обов`язків сторін у справі.
 
Наведені ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» обставини, передбачені підпунктами 
а, в, г пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, не дають підстав 
для висновку про те, що касаційна скарга стосується питання права, 
яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики, оскільки заявником не зазначено про неоднакове застосування касаційним судом (згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України саме його висновки, викладені в постановах, повинні враховуватися судами при виборі 
і застосуванні норм права) одних і тих самих норм права у подібних правовідносинах, що вказувало б на необхідність формування єдиної правозастосовчої практики. Також не обґрунтовано наявності актуальної правової проблеми у застосуванні норми права у подібних правовідносинах. Верховним Судом вже сформовано правозастосовчу практику в цій категорії справ.
 
Інших належних та обґрунтованих доводів, які б свідчили про можливість відкриття касаційного провадження в цій справі, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України, у касаційній скарзі не наведено, а тому 
суд приходить до висновку про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано 
на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
 
Зазначене відповідає Рекомендаціям № R (95) 5 Комітету Міністрів Ради Європи               від 07 лютого 1995 року, який рекомендував державам-членам вживати заходи щодо визначення кола питань, які виключаються з права на апеляцію та касацію, щодо попередження будь-яких зловживань системою оскарження. Відповідно 
до частини «с» статті 7 цієї Рекомендації скарги до суду третьої інстанції мають передусім подаватися відносно тих справ, які заслуговують на третій судовий розгляд, наприклад справ, які розвиватимуть право або сприятимуть однаковому тлумаченню закону. Вони також можуть бути обмежені скаргами у тих справах, 
де питання права мають значення для широкого загалу. Від особи, яка подає скаргу, слід вимагати обґрунтування причин, з яких її справа сприятиме досягненню таких цілей.
 
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. При цьому право на суд не є абсолютним і може підлягати дозволеним 
за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг, і такі обмеження не можуть зашкодити самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою (пункт 36 рішення у справі «Голдер проти Сполученого Королівства» (Golder v. the United Kingdom) від 21 лютого 1975 року                                                 та пункт 27 рішення у справі «Пелевін проти України» від 20 травня 2010 року).
 
Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури                 у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення у справах: «Levages Prestations Services                            v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії) 
від 19 грудня 1997 року).
 
Ураховуючи наведене, оскільки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало касаційну скаргу на судові рішення у малозначній справі, що не підлягають касаційному оскарженню, у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити.
 
Разом із тим не потребують окремого розгляду питання дотримання особою, 
яка подала касаційну скаргу, вимог статей 390 та 392 ЦПК України.
 
Керуючись статтею 129 Конституції України, частиною шостою, частиною дев`ятою статті 19, пунктом 2 частини третьої статті 389, пунктом 1 частини другої статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на рішення Октябрського районного суду м. Полтави 
від 24 липня 2023 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 23 січня 2024 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про визнання незаконним та скасування наказу 
про відсторонення від роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                            В. В. Сердюк

С. О. Карпенко

І. М. Фаловська