ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2024 року	Львів	Справа № 380/17727/23 пров. № А/857/17897/23	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді:                                        Гуляка В.В.
суддів:                                                              Ільчишин Н.В., Коваля Р.Й.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року (суддя – Брильовський Р.М., час ухвалення – не зазначено, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного тексту – не зазначено), 
в адміністративній справі №380/17727/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області, 
про визнання протиправною та скасування постанови,

                                                            встановив: 

У липні 2023 року позивач ОСОБА_1 звернулася в суд із адміністративним позовом до відповідача Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області (далі – Укртрансбезпека), в якому просила визнати протиправною та скасувати постанову від 12.07.2023  №ПШ016169. 
Відповідач подав до суду відзив на позову заяву, у якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 31.08.2023 позов задоволено повністю. Визнано протиправною та скасовано постанову Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області Державної служби України з безпеки на транспорті про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ016169 від 12.07.2023. Стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір в розмірі 1073,60 грн.. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився відповідач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що рішення суду винесене з неповним дослідженням доказів і встановленням обставин у справі, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що 31.05.2023 контролюючими особами Укртрансбезпеки, на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку №012873 від 29.05.2023 проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів, в ході якої встановлено відсутність індивідуальної контрольної книжки водія, копії графіка змінності водіїв. Під час перевірки було виявлено порушення вимог статті 60 Закону України «Про автомобільний транспорт». Документи як індивідуальної контрольної книжки водія, копія графіка змінності водіїв є «іншими документами» в контексті статті 48 Закону України «Про автомобільний транспорт» та повинні бути пред`явлені особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху. Розглянувши справу про порушення за наявними матеріалами Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області було винесено постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ016169. Твердить скаржник, що посадові особи Укртрансбезпеки діяли на підставі та у межах встановлених чинним законодавством повноважень, у спосіб, що передбачений Конституцією та законами України та з урахуванням всіх обставин, що мають значення для прийняття рішення щодо винесення оскаржуваної постанови. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить скасувати оскаржене рішення суду від 31.08.2023 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що дану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. 

Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
31.05.2023 контролюючими особами Укртрансбезпеки на підставі графіку проведення рейдових перевірок, а також відповідно до направлення на перевірку №012873 від 29.05.2023 (а.с. 37) проводилась рейдова перевірка транспортних засобів перевізників, що здійснюють внутрішні та міжнародні перевезення пасажирів та вантажів. 
Під час проведення перевірки у с. Підберізці, Тернопільський район, Тернопільської області був зупинений і перевірений транспортний засіб марки КАМАЗ 45143-02-15/ СЗАП 8551 А, реєстраційний номер НОМЕР_1 / НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацією транспортного засобу серії НОМЕР_3 (а.с. 17, 18). За кермом вказаного транспортного засобу перебував водій ОСОБА_3 . 
Відповідно до статті 48 Закону України “Про автомобільний транспорт”, водій транспортного засобу марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_1 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки: посвідчення водія серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 ; свідоцтво про реєстрацію причіпа марки СЗАП, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_7 ; товарно-транспортну накладну №67 від 31.05.2023. 
Актом №337398 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.05.2023 (а.с. 9), зокрема встановлено, таке: “Направлення на перевірку 29.05.2023 № 012873. Під час перевірки виявлено порушення вимог cт. 48 Закону України  “Про автомобільний транспорт”, п.6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказ № 340 від 07.06.2010, а саме при перевезенні вантажу ТТН№ 67 від 31.05.2023 у водія на момент проведення перевірки відсутня індивідуально-контрольна книжка водія, а також копія графіка змінності водіїв. У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” абзац 3 частина 1 перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39, 48 цього Закону. Пояснення водія про причини порушень: водій від пояснень та підпису відмовився”. 
12.07.2023 відбувся розгляд справи про порушення, за результатами якого Відділом державного нагляду (контролю) у Львівській області було винесено постанову №ПШ016169 про застосування адміністративно-господарського штрафу до ОСОБА_1 у розмірі 17000 грн., на підставі ч.1 абз.3 ст.60 ЗУ «Про автомобільний транспорт», за порушення вимог статей 39 і 48 цього Закону (а.с. 7, 43). 
Вважаючи вказану постанову про застосування адміністративно-господарського штрафу протиправною, позивач звернулася до суду з цим позовом. 

Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та рішенню суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову, враховуючи наступне. 
Частиною 2 ст.19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах та у спосіб визначений Конституцією та законами України. 
Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначає Закон України "Про автомобільний транспорт" від 5 квітня 2001 року №2344-III (далі - Закон №2344-III). 
Як передбачено статтею 1 Закону №2344-ІІІ, автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями; автомобіль вантажний - автомобіль, який за своєю конструкцією та обладнанням призначений для перевезення вантажів; великогабаритний транспортний засіб - транспортний засіб з вантажем або без вантажу, хоча б один з габаритних параметрів якого перевищує встановлені на території України допустимі параметри; габаритно-ваговий контроль - контроль за проїздом великовагових та/або великогабаритних транспортних засобів, що включає перевірку на відповідність встановленим законодавством нормативам вагових або габаритних параметрів таких транспортних засобів, наявності дозволу на рух за визначеними маршрутами, а також дотримання визначених у дозволі умов та режиму руху транспортних засобів; дозвіл узгодження умов та режимів перевезень - додатковий дозвіл, що видається уповноваженими органами на проїзд великовагового та (або) великогабаритного транспортного засобу. 
Статтею 5 Закону №2344-ІІІ визначено, що основним завданням державного регулювання та контролю у сфері автомобільного транспорту є створення умов безпечного, якісного й ефективного перевезення пасажирів та вантажів, надання додаткових транспортних послуг. 
Відповідно до статті 6 Закону №2344-ІІІ, державний контроль автомобільних перевізників на території України здійснюється шляхом проведення планових, позапланових і рейдових перевірок (перевірок на дорозі). 
Згідно з статтею 33 Закону №2344-III, автомобільним перевізником, що здійснює перевезення вантажів на договірних умовах, є суб`єкт господарювання, який відповідно до законодавства надає послугу згідно з договором про перевезення вантажу транспортним засобом, що використовується на законних підставах. 
Частиною першою статті 34 Закону №2344-III передбачено, що автомобільний перевізник повинен: виконувати вимоги цього Закону та інших законодавчих і нормативно-правових актів України у сфері перевезення пасажирів та/чи вантажів. 
Згідно ч.1 ст.39 Закону №2344-ІІІ, автомобільні перевізники, водії, пасажири повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконуються пасажирські перевезення. 
Відповідно до статті 47 Закону №2344-III, до внутрішніх перевезень вантажів відносяться перевезення вантажів між пунктами відправлення та призначення, розташованими в Україні, та комплекс допоміжних операцій, пов`язаних з цими перевезеннями, а також технологічні перевезення вантажів, що здійснюються в межах одного виробничого об`єкта без виїзду на автомобільні дороги загального користування. До комплексу допоміжних операцій, пов`язаних із внутрішніми перевезеннями вантажів автомобільним транспортом, належать: завантаження та розвантаження автомобільних транспортних засобів; перевантаження вантажів на інший вид транспорту чи транспортний засіб; сортування, пакування, обмірювання та маркування вантажу; накопичення, формування або дроблення партій вантажу; зберігання вантажу; транспортно-експедиційні послуги. Правила перевезень вантажів транспортними засобами затверджує центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері транспорту. 
Статтею 48 Закону №2344-ІІІ визначено, що автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. 
Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством. 
Абзацом третім частини 1 статті 60 Закону №2344-ІІІ передбачено, що за порушення законодавства про автомобільний транспорт до автомобільних перевізників застосовуються адміністративно-господарські штрафи, зокрема, за перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39 і 48 цього Закону, - штраф у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян. 
Наведені норми дають підстави дійти висновку, що суб`єктом відповідальності за недотримання вимог пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення, являються автомобільні перевізники, які несуть відповідальність у вигляді адміністративно-господарського штрафу. 
Суд встановив, що водій транспортного засобу марки MAN, номерний знак НОМЕР_8 , надав для перевірки посадовим особам Укртрансбезпеки: посвідчення водія серії НОМЕР_4 ; свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки КАМАЗ, номерний знак НОМЕР_5 , серії НОМЕР_6 ; свідоцтво про реєстрацію причіпа марки СЗАП, номерний знак НОМЕР_2 , серії НОМЕР_7 ; товарно-транспортну накладну №67 від 31.05.2023. 
Згідно акта №337398 проведення перевірки додержання вимог законодавства про автомобільний транспорт під час здійснення перевезень пасажирів і вантажів автомобільним транспортом від 31.05.2023, посадовою особою Укртрансбезпеки встановлено те, що під час перевірки виявлено порушення вимог cт. 48 ЗУ “Про автомобільний транспорт”, п. 6.3 Положення про робочий час і час відпочинку водіїв колісних транспортних засобів, затвердженого наказ № 340 від 07.06.2010, а саме, при перевезенні вантажу ТТН№ 67 від 31.05.2023 у водія на момент проведення перевірки відсутня індивідуально-контрольна книжка водія, а також копія графіка змінності водіїв. У тому числі порушення, відповідальність за які передбачена статтею 60 Закону України “Про автомобільний транспорт” абзац 3 частина 1 перевезення пасажирів та вантажів за відсутності на момент проведення перевірки документів, визначених статтями 39, 48 цього Закону. Пояснення водія про причини порушень. Водій від пояснень та підпису відмовився. 
У той же час, позивач вважає спірну постанову протиправною з підстав того, що  03 січня 2019 року між позивачем та ТзОВ “Галичхутро” було укладено договір № 03/01/2019 оренди транспортного засобу марки "КАМАЗ", ідентифікаційний номер (VIN) - НОМЕР_9 , реєстраційний номер НОМЕР_5 та причіпу СЗАП 8551 А, реєстраційний номер НОМЕР_10 . Відповідно до вказаного договору Орендодавець передає, а Орендар приймає в тимчасове користування автомобіль марки КАМАЗ реєстраційній номер НОМЕР_5 , причіп НОМЕР_10 , для використання в службових цілях. Термін оренди - 7 років. Також між Орендодавцем та Орендарем був укладений акт прийомки-передачі (а.с. 14-18). 
Позивач зазначає, що водій повідомив інспекторам про те, що вищевказаний автомобіль знаходиться в оренді підприємства, про що працівники Укртрансбезпеки зробили відмітку в акті, вписавши найменування автомобільного перевізника - ТзОВ “Галичхутро”, с. Велике, вул. Шевченка,4, Сокальський р-н., Львівська обл.. 
Згідно з товарно-транспортною накладною №67 від 31 травня 2023 року на підставі якої і перевозився вантаж автомобільним транспортом, автомобільним перевізником вантажу (на момент зупинки транспортного засобу - 31.05.2023 року) була інша особа, а саме ТзОВ “Галичхутро”, водієм даного транспортного засобу був ОСОБА_3 , котрий є працівником вищевказаного підприємства (а.с. 16). 
Частинами першою, другою статті 50 Закону №2344-III передбачено, що договір про перевезення вантажу автомобільним транспортом укладається відповідно до цивільного законодавства між замовником та виконавцем у письмовій формі (договір, накладна, квитанція тощо). Істотними умовами договору є: найменування та місцезнаходження сторін; найменування та кількість вантажу, його пакування; умови та термін перевезення; місце та час навантаження і розвантаження; вартість перевезення; інші умови, узгоджені сторонами. 
Статтею 909 Цивільного кодексу України встановлено, що за договором перевезення вантажу одна сторона (перевізник) зобов`язується доставити довірений їй другою стороною (відправником) вантаж до пункту призначення та видати його особі, яка має право на одержання вантажу (одержувачеві), а відправник зобов`язується сплатити за перевезення вантажу встановлену плату. 
Договір перевезення вантажу укладається у письмовій формі. Укладення договору перевезення вантажу підтверджується складенням транспортної накладної (коносамента або іншого документа, встановленого транспортними кодексами (статутами). 
Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору перевезення вантажу. 
Відповідно до пункту 1 Переліку документів необхідних для здійснення перевезення вантажу автомобільним транспортом у внутрішньому сполученні, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25 лютого 2009 року № 207 (чинного у період виникнення спірних відносин), для водія юридичної особи або фізичної особи-підприємця, що здійснює вантажні перевезення на договірних умовах: фотокопія ліцензії, засвідчена автомобільним перевізником, або ліцензійна картка; товарно-транспортна накладна; посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії; реєстраційний документ на транспортний засіб або інший засвідчений в установленому порядку документ, що підтверджує право керування, користування чи розпорядження транспортним засобом; талон про проходження державного технічного огляду; поліс (сертифікат) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. 
Згідно з пунктом 25 Порядку проведення рейдових перевірок (перевірок на дорозі), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2006 року №1567 (далі - Порядок №1567), справа про порушення розглядається в органі державного контролю за місцезнаходженням суб`єкта господарювання або за місцем виявлення порушення (за письмовою заявою уповноваженої особи суб`єкта господарювання) не пізніше ніж протягом двох місяців з дня його виявлення. 
Відповідно до пунктів 3.1-3.5 пункту 3 Правил перевезення вантажів договори про перевезення вантажів автомобільним транспортом укладаються між фізичними та юридичними особами, які здійснюють автомобільні перевезення вантажів на комерційній основі (надалі - Перевізники), та вантажовідправниками або вантажоодержувачами (надалі - Замовники). Примірний договір про перевезення вантажів автомобільним транспортом у міському та міжміському сполученні (надалі - Договір) наведений в додатку 1. 
Договір про перевезення вантажів може укладатися Перевізником з посередницьким підприємством, яке користується правами та несе обов`язки і відповідальність, що передбачені для вантажовідправників і вантажоодержувачів. 
Ініціативу про встановлення договірних стосунків для перевезення вантажів автомобільним транспортом може виявити як Перевізник, так і вантажовідправник (вантажоодержувач) - майбутній Замовник. 
Після того, як Перевізник і Замовник узгодили умови перевезень і розрахунки, стверджений підписом Перевізника проект Договору з необхідними до нього додатками в двох екземплярах Перевізник зобов`язаний направити Замовнику не пізніше ніж через три дні після його узгодження. 
У Договорі встановлюються: термін його дії, обсяги перевезень, умови перевезень (режим роботи по видачі та прийманню вантажу, забезпечення схоронності вантажу, виконання вантажно-розвантажувальних робіт і таке інше), вартість перевезень і порядок розрахунків, порядок визначення раціональних маршрутів, обов`язки сторін, відповідальність тощо. 
Згідно з підпунктом 10.1 пункту 10 Правил перевезення вантажів перевізники приймають вантажі для перевезення на підставі укладених Договорів із Замовниками згідно з заявками (додаток 1) або за разовими договорами (додаток 2). 
Підпунктом 10.10 пункту 10 Правил перевезення вантажів передбачено, що за домовленістю сторін водій може виконувати обов`язки супровідника вантажів (експедитора). 
Підпунктами 11.1, 11.3, 11.5 пункту 11 Правил перевезення вантажів встановлено, що основним документом на перевезення вантажів є товарно-транспортна накладна, форму якої наведено в додатку 7 до цих Правил. 
Товарно-транспортну накладну суб`єкт господарювання може оформлювати без дотримання форми, наведеної в додатку 7 до цих Правил, за умови наявності в ній інформації про назву документа, дату і місце його складання, найменування (прізвище, ім`я, по батькові) Перевізника та/або експедитора, замовника, вантажовідправника, вантажоодержувача, найменування та кількість вантажу, його основні характеристики та ознаки, які дають можливість однозначно ідентифікувати цей вантаж, автомобіль (марка, модель, тип, реєстраційний номер), причіп/напівпричіп (марка, модель, тип, реєстраційний номер), пункти навантаження та розвантаження із зазначенням повної адреси, посади, прізвища та підписів відповідальних осіб вантажовідправника, вантажоодержувача, водія та/або експедитора. 
Товарно-транспортну накладну на перевезення вантажів автомобільним транспортом виписує Замовник (вантажовідправник) у трьох примірниках. 
У разі використання товарно-транспортної накладної у паперовій формі перший примірник товарно-транспортної накладної залишається у Замовника (вантажовідправника), другий - водій (експедитор) передає вантажоодержувачу, третій примірник, засвідчений підписом вантажоодержувача, передається Перевізнику. 
Вирішуючи спірні правовідносини, суд першої інстанції правильно вказав, що автомобільним перевізником є той, хто за умовами договору (із замовником) про перевезення вантажу надає відповідну послугу (статті 33, 50 Закону № 2344-III), а не власник/користувач транспортного засобу. 
Надання послуги з перевезення вантажу може передбачати використання (на законних підставах) транспортного засобу, який належить іншій особі, але ця обставина не змінює правового статусу перевізника в цих правовідносинах. Тому автомобільний перевізник не може визначатися тільки на підставі реєстраційних документів на транспортний засіб (адже такі дані не завжди можуть збігатися). 
Відповідно до частини 2 ст.77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
Проте, відповідач будь-яких належних та допустимих доказів того, що на момент перевірки суб`єктом відповідальності був позивач і що вказаний транспортний засіб був у користуванні позивача. 
Тобто, доказів того, що перевізником була ФОП ОСОБА_1 , відповідач суду не надав та матеріали справи відповідних доказів не містять. 
Згідно акта перевірки №337398 від 31.05.2023, а також товарно-транспортної накладної №67 від 31.05.2023, автомобільним перевізником зазначено ТзОВ “Галичхутро”. Однак в постанові від 12 липня 2023 року №ПШ016169 перевізником вже зазначено ФОП ОСОБА_1 . 
Крім того, відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних-осіб підприємців та громадських формувань від 27.07.2023 ФОП ОСОБА_1 припинила свою діяльність 11 липня 2014 року. 
Необхідно зауважити, що відповідальність за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбачена абзацом третім частини першої статті 60 Закону №2344-III, застосовується до автомобільних перевізників, а не до власників/користувачів транспортного засобу, яким перевозиться вантаж, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, наведеною у постанові від 22.02.2023 з розгляду справи № 240/22448/20. 
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що спірну постанову відповідач виніс щодо особи, яка не є автомобільним перевізником вантажу, щодо якого була оформлена товарно-транспортну накладну № 67 від 31 травня 2023 року, відповідно ОСОБА_1 не може нести відповідальності за порушення законодавства про автомобільний транспорт, передбаченої абзацом третім частини першої статті 60 Закону № 2344-III. Тому прийнята відповідачем постанова про застосування адміністративно-господарського штрафу №ПШ016169 від 12.07.2023 є протиправно та підлягає скасуванню. 
Доводи скаржника, зазначені в апеляційній скарзі, є необґрунтованими, оскільки відповідач не надав суду жодних доказів того, що позивач у спірних правовідносинах була автомобільним перевізником вантажу. Такі доводи ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права та не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до непогодження із ними. 
Статтею 316 КАС України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції при розгляді адміністративної справи всебічно і об`єктивно встановлено обставини справи, оскаржене рішення суду винесене з дотриманням норм матеріального права та процесуального права, а тому немає підстав для його скасування. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд                                                                    
                                                             
                                                           постановив: 

Апеляційну скаргу Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 31 серпня 2023 року в адміністративній справі №380/17727/23 за позовом ОСОБА_1 до Державної служби України з безпеки на транспорті в особі Відділу державного нагляду (контролю) у Львівській області про визнання протиправною та скасування постанови – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	Р. Й. Коваль