ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД      
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"10" січня 2024 р.                                       Справа№ 910/12453/22
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого:           Мальченко А.О.
суддів:            Козир Т.П. 
          Агрикової  О.В. 
 
розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи матеріали апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Клименка Владислава Леонідовича
на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023
у справі № 910/12453/22 (суддя Стасюк С.В.)
за позовом Акціонерного товариства "Таскомбанк"
до Фізичної особи-підприємця Клименка Владислава Леонідовича
про стягнення 217 769,23 грн, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2022 року Акціонерне товариство "Таскомбанк" (далі - Банк) звернулося до Господарського суду міста Києва з позовною заявою про стягнення з Фізичної особи-підприємця Клименка Владислава Леонідовича (далі - Підприємець) 183683,70 грн заборгованості по тілу кредиту та 34 085,53 грн заборгованості по відсоткам, посилаючись на неналежне виконання відповідачем зобов`язань за кредитним договором №ID7917550 від 12.03.2020 в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/12453/22 позов Банку задоволено повністю та стягнуто з Підприємця 183 683,70 грн заборгованості по тілу кредиту, 34 085,53 грн заборгованості по відсоткам та 3 266,54 грн судового збору.
Ухвалюючи вказане рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності порушення відповідачем виконання зобов`язання за договором в частині своєчасної сплати кредитних коштів та процентів за їх користування; наявними в матеріалах даної справи доказами підтверджується заборгованість Підприємця за кредитом у розмірі 183683,70 грн та зі сплати відсотків у сумі 34 085,53 грн; позов підписаний представником Банку - адвокатом Железняком О.В., а його повноваження підтверджується копією ордера серії КВ №791868 від 22.01.2021, в якому зазначено про надання адвокатом правової допомоги у судових органах, що у даному випадку є достатнім для висновку про наявність у вказаного адвоката права на підписання позовної заяви та представництво інтересів позивача у цій справі.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Підприємець звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та залишити позов Банку без розгляду.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що рішення суду першої інстанції прийняте з порушенням норм процесуального права, без з`ясування обставин, що мають значення для справи, а викладені у ньому висновки не відповідають дійсним обставинам справи.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, Підприємець вказав, що копія ухвали суду про відкриття провадження у справі №910/12453/22 від 17.11.2022 не була ним отримана, оскільки на конверті та в рекомендованому повідомленні була вказана неповна адреса місця проживання відповідача (без зазначення номеру квартири); адвокат Железняк О.В. не мав повноважень на підписання позовної заяви від імені Банку, оскільки ордер серії КВ №791868 від 22.01.2021 не містить назви судового органу, у якому останній мав надавати правову допомогу; така ж позиція була висловлена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №9901/847/18; розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом розміру боргу, оскільки містить помилки в розрахунках, не відповідає фактичному стану розрахунків та не оформлений належним чином (не зазначено прізвища посадової особи, яка має право складати такий розрахунок, не відповідає нормативним вимогам до оформлення документів, закріплених в ДСТУ 4163-2003 "Вимоги до оформлення документів", затверджених наказом Держспоживстандарту України №55 від 2003).
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 12.09.2023 апеляційну скаргу Підприємця передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Агрикової О.В., Козир Т.П.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.09.2023 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/12453/22, відкладено вирішення питання щодо подальшого руху апеляційної скарги Підприємця на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/12453/22 до надходження матеріалів справи з Господарського суду міста Києва.
12.10.2023 матеріали справи № 910/12453/22 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді після виходу з відпустки 16.10.2023.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 23.10.2023 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємця на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/12453/22, розгляд якої вирішено здійснювати у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи; Банку встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 13.11.2023.
Позивач скористався правом, наданим статтею 263 Господарського процесуального кодексу України (надалі - ГПК України), та 07.11.2023 подав до Північного апеляційного господарського суду відзив на апеляційну скаргу відповідача, в якому просив залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.
Заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги відповідача, Банк зауважив, що інформації зазначеної у вказаному ордері достатньо для висновку про наявність у адвоката Железняк О.В. повноважень на представництво Банку та на підписання позову, що підтверджується правовим висновком, сформованим у постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у справі №914/690/23; як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час перегляду оскаржуваного рішення у суді апеляційної інстанції Підприємець не заперечував факту порушення умов договору та наявності заборгованості, а тому Банк мав право на розірвання договору та дострокове стягнення тіла кредиту, а також відсотків (у тому числі прострочених).
Відповідно до вимог частин 1, 2, 5 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. 
Разом із цим, суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (частини 4 статті 269 ГПК України).
Колегія суддів, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскаржуваного рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та правильно встановлено місцевим господарським судом, 12.03.2020 між Банком та Підприємцем (далі за текстом договору - Позичальник) було підписано заяву-договір про приєднання до Правил обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (продукт "Кредит на розвиток бізнесу") №ID7917550 шляхом накладення електронно-цифрових підписів.
Згідно з пунктами 4.1., 4.2., 4.2.1. вищезазначеного правочину даний договір, Правила обслуговування корпоративних клієнтів в АТ "Таскомбанк" (далі - Правила) та Цінові параметри продукту є кредитним договором, що є договором приєднання, умови якого визначаються Банком та доводяться до загалу шляхом розміщення його на офіційному сайті позивача: http://www.taskombank.ua.
За умови наявності вільних коштів, Банк зобов`язався надати Позичальникові кредит у розмірі та на умовах, встановлених цією угодою, а Позичальник - прийняти, належним чином використати та повернути кредит і сплатити проценти за його користування, а також інші платежі відповідно до умов цього договору. Кредит надається у формі зарахування грошових коштів у сумі кредиту на поточний рахунок Позичальника № НОМЕР_1 , відкритий у Банку, з цільовим використанням на поповнення оборотних коштів, придбання основних засобів, рефінансування кредиту іншого банку (пункти 1.1., 1.2. заяви-договору).
Відповідно до пунктів 2.1., 2.3.1. цього правочину розмір кредиту становить 406 000,00 грн, розмір процентної ставки за користування кредитом (далі за текстом договору - проценти) - 26% річних.
Погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення договору, числа в яке було укладеного договір. Погашення ануїтетного платежу здійснюється в день згідно Графіку погашення кредиту (календарного числа дати укладення договору) (абзаци 1, 2 пункту 2.4.1. заяви-договору).
Згідно з пунктом 2.4.4. даної угоди графік погашення кредиту надається у Додатку №1 до цього договору та доступний клієнту у системі "ТАС24 БІЗНЕС".
Строк кредиту 36 місяців з дати укладення договору (пункт 2.7. заяви-договору).
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. заяви-договору Позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Остаточне погашення за кредитом Позичальник повинен здійснити не пізніше терміну, визначеного у пункті 2.7. договору.
Зі змісту графіку погашення кредиту (додаток №1) вбачається, що строк погашення кредиту встановлено щомісячно до 12 числа, перший платіж - 12.04.2020, останній платіж - 12.03.2023, сума місячного платежу за кредитом становить 16 459,00 грн, окрім останнього платежу - 16442,42 грн, тіло кредиту (основна заборгованість) - 406 000,00 грн, проценти - 186 507,42 грн, усього - 576 065,00 грн.
Згідно з пунктом 18.2.1.2. Правил повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві (згідно графіку погашення кредиту). Банк здійснює договірне списання грошових коштів з поточного рахунку Клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами Договору. Остаточний строк погашення заборгованості за Кредитом є дата повернення Кредиту.
Відповідно до пункту 18.2.2.3.2 Правил Банк має право при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим розділом на свій розсуд змінити умови видачі та надання кредиту - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів та комісій, виконання інших зобов`язань з кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому строки виконання зобов`язань вважаються такими, що настали у зазначену в повідомленні дату.
23.09.2022 Банк направив Підприємцю повідомлення-вимогу від зазначеної дати, в якій вказав про наяву заборгованість за кредитом, яка складається з: основної заборгованості у розмірі 92686,55 грн, простроченого боргу за кредитом у розмірі 90 997,55 грн, простроченого боргу за відсотками у сумі 24 142,95 грн, строкової заборгованості за відсотками у сумі 5 299,47 грн, а також просив достроково повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти протягом 10 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 15 календарних днів з дня направлення Банком повідомлення Позичальнику. Однак вказана претензія залишена Підприємцем без відповіді та задоволення.
У зв`язку з неналежним виконанням умов договору №ID7917550 від 12.03.2020 в частині повернення кредитних коштів та сплати відсотків, Банк звернувся з даним позовом до суду про стягнення з відповідача 183683,70 грн заборгованості по тілу кредиту та 34 085,53 грн заборгованості по відсоткам.
Оцінюючи подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, враховуючи вимоги чинного законодавства та вищевказані межі перегляду справи судом апеляційної інстанції, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції про задоволення позовних вимог у повному обсязі, а доводи апелянта вважає необґрунтованими та такими, що не відповідають фактичним обставинам справи, з огляду на нищезазначене.
Статтею 11 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частиною 1 статті 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
За приписами статей 509, 526 ЦК України, статей 173, 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. 
Правова природа договору не залежить від його назви, а визначається його змістом, а тому при оцінці відповідності волі сторін та укладеного договору суд повинен надати правову оцінку його умовам, правам та обов`язкам сторін для визначення спрямованості як їх дій, так і певних правових наслідків, тобто дослідити відповідні умови договору з зазначенням своїх висновків за результатами такої оцінки у прийнятому судовому рішенні.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 30.05.2023 у справі №914/4127/21.
Місцевий господарський суд, даючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами в ході виконання даного договору дійшов правильного висновку, що такий за своєю правовою природою є кредитним договором, за яким, відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України, банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Частиною 2 цієї статті визначено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно з частиною 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок (частина 3 статті 1049 ЦК України).
Відповідно до частини 1 статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що у разі якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
За приписами статті 10561 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Умовою виконання зобов`язання є строк (термін) його виконання. Дотримання строку виконання є одним із критеріїв належного виконання зобов`язання, оскільки прострочення є одним із проявів порушення зобов`язання. Строк (термін) виконання зобов`язання за загальним правилом, узгоджується сторонами в договорі.
Положеннями статті 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як було раніше зазначено, відповідно до пунктів 2.1., 2.3.1. цього правочину розмір кредиту становить 406 000,00 грн, розмір процентної ставки за користування кредитом (далі за текстом договору - проценти) - 26% річних.
Погашення основного боргу за кредитом, сплата процентів - щомісяця, починаючи з місяця наступного за місяцем укладення договору, числа в яке було укладеного договір. Погашення ануїтетного платежу здійснюється в день згідно Графіку погашення кредиту (календарного числа дати укладення договору) (абзаци 1, 2 пункту 2.4.1. заяви-договору).
Згідно з абзацом 4 пункту 2.4.1. заяви-договору розмір останнього ануїтетного платежу (останніх платежів) може відрізнятися від розміру ануїтетного платежу встановленого згідно умов договору (графіку погашення кредиту) і буде становити суму фактичної заборгованості за кредитом, що залишилася після сплати Позичальником всіх попередніх ануїтетних платежів.
Згідно з пунктом 2.4.4. даної угоди графік погашення кредиту надається у Додатку №1 до цього договору та доступний клієнту у системі "ТАС24 БІЗНЕС".
Строк кредиту 36 місяців з дати укладення договору (пункт 2.7. заяви-договору).
Відповідно до пунктів 3.1., 3.2. заяви-договору Позичальник забезпечує наявність на своєму поточному рахунку грошових коштів у сумі необхідній для сплати щомісячних платежів згідно графіку погашення кредиту. Остаточне погашення за кредитом Позичальник повинен здійснити не пізніше терміну, визначеного у пункті 2.7. договору.
Зі змісту графіку погашення кредиту (додаток №1) вбачається, що строк погашення кредиту встановлено щомісячно до 12 числа, перший платіж - 12.04.2020, останній платіж - 12.03.2023, сума місячного платежу за кредитом становить 16 459,00 грн, тіло кредиту - 406 000,00 грн, проценти - 186 507,42 грн, загальна сума кредиту - 576 065,00 грн.
Згідно з пунктом 18.2.1.2. Правил повернення кредиту здійснюється щомісяця шляхом забезпечення клієнтом позитивного сальдо на його поточному рахунку в сумах і дати щомісячних внесків, зазначених у Заяві (згідно графіку погашення кредиту). Банк здійснює договірне списання грошових коштів з поточного рахунку Клієнта в строки і розмірах, передбачених умовами Договору. Остаточний строк погашення заборгованості за Кредитом є дата повернення Кредиту. Сторони домовились, що згідно зі статтями 212, 651 ЦК України при порушенні Клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим розділом Правил, Банк на свій розсуд, починаючи з 91-го дня порушення зобов`язання, має право змінити умови користування Кредитом, встановивши інший строк його повернення. При цьому Банк направляє Клієнту повідомлення із зазначенням дати повернення Кредиту (Банк здійснює інформування Клієнта на свій вибір або письмово, або через встановлені засоби електронного зв`язку Банку та Клієнта (Комплексу електронного банкінгу, комплексу дистанційного обслуговування ТАС24|БІЗНЕС, мобільного застосунку "ТАС24|БІЗНЕС" SMS-повідомлення або інших). При непогашенні заборгованості за Кредитом у строк, зазначений у повідомленні, вся заборгованість, починаючи з наступного дня від дати, зазначеної в повідомленні, вважається простроченою. У разі погашення заборгованості в період до закінчення 90 днів (включно) з моменту порушення будь-якого із зобов`язань, строком повернення Кредиту є дата останнього платежу.
Відповідно до пункту 18.2.2.3.2 Правил Банк при порушенні клієнтом будь-якого із зобов`язань, передбачених цим розділом, має право на свій розсуд, зокрема змінити умови видачі та надання кредиту - вимагати від клієнта дострокового повернення кредиту, сплати процентів та комісій, виконання інших зобов`язань з кредитом у повному обсязі шляхом надсилання повідомлення. При цьому згідно зі статтями 212, 611, 651 ЦК України за зобов`язаннями, строки виконання яких настали, строки вважаються такими, що настали в зазначену у повідомленні дату. В цю дату Клієнт зобов`язується повернути Банку суму Кредиту в повному обсязі, проценти за фактичний строк користування Кредитом, повністю виконати інші зобов`язання за Кредитом.
Як підтверджено матеріалами справи та не заперечувалося Підприємцем, як під час розгляду справи у суді першої інстанції, так і під час перегляду оскаржуваного рішення в суді апеляційної інстанції, Банк взяті на себе зобов`язання виконав належним чином, надавши Позичальнику кредитні кошти, в той час як останнім допущено порушення виконання зобов`язання за договором в частині своєчасної сплати кредитних коштів та процентів за їх користування.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що 23.09.2022 Банк направив Підприємцю повідомлення-вимогу від зазначеної дати, в якій вказав про наяву заборгованість за кредитом, а також просив достроково повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти протягом 10 календарних днів з дати одержання повідомлення, але в будь-якому випадку не пізніше 15 календарних днів з дня направлення Банком повідомлення Позичальнику.
Факт надіслання вказаного повідомлення-вимоги підтверджується описом вкладення у цінний лист з відтиском календарного штемпеля оператора поштового зав`язку від 23.09.2022, а також накладною №6912600870506 від 23.09.2022 та фіскальним чеком від зазначеної дати та номером.
Отже, строк виконання грошових зобов`язань в частині дострокового повернення коштів за договором настав.
Також, наявними в матеріалах справи банківськими виписками з особового рахунку Підприємця станом на 26.10.2022 підтверджується заборгованість відповідача за кредитом у сумі 183 683,70 грн та заборгованість по відсоткам у розмірі 34 085,53 грн.
Враховуючи те, що заборгованість Підприємця за кредитом у розмірі 217 769,23 грн (заборгованість по тілу кредиту у розмірі 183 683,70 грн та заборгованість по відсоткам у сумі 34085,53 грн), підтверджена належними доказами, наявними у матеріалах справи, і відповідач на момент прийняття рішення не надав доказів, які б підтверджували погашення вказаної заборгованості перед позивачем, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку про законність та обґрунтованість вимоги позивача про стягнення вказаної суми боргу, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.
Під час розгляду справи у суду першої інстанції та у своїй апеляційній скарзі Підприємець зосереджував увагу на відсутності повноважень у представника Банку на підписання позовної заяви в інтересах останнього, оскільки в ордері серії КВ №791868 від 22.01.2021 не вказано конкретного судового органу, в якому адвокат уповноважений здійснювати представництво, а відтак позов повинен бути залишений без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України. Проте колегія суддів не погоджується із вказаними аргументами відповідача, виходячи із нищезазначеного.
Суд залишає позов без розгляду, якщо позовну заяву не підписано або підписано особою, яка не має права підписувати її, або особою, посадове становище якої не вказано (пункт 2 частини 1 статті 226 ГПК України).
Згідно з частиною 2 статті 162 ГПК позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.
У частині 1 статті 56 ГПК визначено, що сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь в судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина 1 статті 58 ГПК).
Відповідно до частини 4 статті 60 ГПК (у редакції станом на 16.11.2022, чинній на час подання позову у справі) повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність".
За змістом статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги (частина 1). Ордер - це письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера (частина 2). Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (частина 3). Адвокат зобов`язаний діяти в межах повноважень, наданих йому клієнтом, у тому числі з урахуванням обмежень щодо вчинення окремих процесуальних дій (частина 4).
Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затверджене рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41, встановлює єдині для всіх адвокатів України, адвокатських об`єднань/адвокатських бюро правила виготовлення, оформлення, зберігання, обліку ордерів.
За змістом пункту 5, підпункту 12.4 пункту 12 зазначеного Положення ордер, встановленої форми, є обов`язковим для прийняття усіма органами, установами, організаціями на підтвердження правомочності адвоката на вчинення дій, передбачених статтею 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Ордер містить назву органу, у якому надається правова допомога адвокатом із зазначенням, у випадку необхідності, виду адвокатської діяльності відповідно до статті 19 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність". Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо).
Як свідчать матеріали справи, позовну заяву від імені Банку підписано представником - адвокатом Железняком О.В., на підтвердження повноважень якого до позовної заяви додано копію ордера серії КВ №791868, виданого Адвокатським об`єднанням "АФ "Лігал", за змістом якого на підставі договору про надання правової допомоги від 02.04.2019 №2 уповноважено адвоката Железняка О.В. на представництво АТ "Таскомбанк" у судових органах, органах державної влади і місцевого самоврядування, підприємствах, установах, організаціях.
Верховний Суд неодноразово вирішував питання прийнятності ордера як документа, що підтверджує повноваження адвоката, у разі коли, зокрема, в ньому замість найменування конкретного органу (суду), у якому надається правова допомога, зазначено загальне найменування системи органів, зокрема "Суди України" чи інші подібні формулювання.
Так, у постановах Верховного Суду від 30.11.2021 у справі №826/17175/18, від 08.02.2023 у справі №640/30856/21, узагальнено наведено висновок про те, що зазначення в ордері, що правова допомога надається "в судових органах" є достатнім для висновку про наявність у адвоката повноважень діяти від імені сторони у справі та узгоджується з положеннями пункту 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" та Положенням про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженим рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 №41. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод
Подібні за змістом правові висновки наведено в постановах Верховного Суду, зокрема, від 18.05.2023 у справі №754/12387/21, від 22.04.2021 у справі №280/2788/20, від 30.11.2021 у справі №826/17175/18, від 29.11.2021 року у справі №754/3233/20.
Таким чином, у даній справі зазначення представником позивача в ордері, що правова допомога надається "в судових органах…" є достатнім для висновку про наявність у адвоката Железняка О.В. повноважень на представництво Банку у суді першої інстанції та права на підписання позовної заяви від імені Банку.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 04.10.2023 у cправі №914/690/23.
У своїй апеляційній скарзі Підприємець посилався на правові висновки, викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.06.2019 у справі №9901/847/18, від 03.07.2019 у справі № 9901/939/18, у яких, зокрема, зазначено, що в ордері на надання правової допомоги має бути зазначено не абстрактний орган державної влади, а конкретна назва такого органу, зокрема суду.
При цьому колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що у справі №9901/847/18 встановлено, що в ордері на надання правової допомоги у графі: "Назва органу, в якому надається правова допомога" були взагалі відсутні відомості про судові органи, а у справі №9901/939/18 Велика Палата Верховного Суду відкрила апеляційне провадження в цій справі саме у зв`язку з наданням копії договору про надання правової допомоги до суду апеляційної інстанції, проте, зазначивши, що до суду першої інстанції договір про надання правової допомоги адвокат на підтвердження своїх повноважень не надав, тому Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду дійшов обґрунтованого висновку про те, що в ордері не зазначено конкретної назви суду, у якому адвокат надає правову допомогу, а тому такий ордер не можна визнати документом, що посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги у Верховному Суді.
Крім того, необхідно зазначити, що після прийняття Великою Палатою Верховного Суду постанов у справах №9901/847/18 та №9901/939/18, до Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 12.04.2019 № 41, відповідно до рішення Ради адвокатів України від 17.11.2020 №118 було внесено зміни, за змістом яких доповнено пункт 12.4 Положення про ордер адвоката на надання правничої (правової) допомоги, затвердженого рішенням Ради адвокатів України №41 від 12.04.2019, із змінами, новим абзацом у наступній редакції: "Під назвою органу розуміється як безпосередньо назва конкретного органу так і назва групи органів, визначених пунктом 2 частини 1 статті 20 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" (наприклад, судові органи, органи державної влади, органи місцевого самоврядування, органи досудового слідства, правоохоронні органи тощо)".
Також судом апеляційної інстанції враховано положення частини 1 статті 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність", відповідно до яких адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги, а документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути, у тому числі договір про надання правової допомоги, довіреність, ордер. Таким чином, підставою представництва, а отже і повноважень адвоката, є, в тому числі укладений між ним та клієнтом договір.
У зазначеному ордері, копія якого наявна в матеріалах справи, міститься посилання на договір про надання правової допомоги від 02.04.2019 №2.
Отже, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що в адвоката Железняка О.В. були наявні повноваження на підписання позовної заяви та представництво інтересів позивача у даній справі, а тому відсутні підстави для залишення позову Банку без розгляду на підставі пункту 2 частини 1 статті 226 ГПК України.
Також у своїй апеляційній скарзі Підприємець вказував про неналежне повідомлення його про розгляд цієї справи у зв`язку із направленням ухвали суду від 17.11.2022 на невірну адресу.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 17.11.2022 позовну заяву Банку прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі №910/12453/22 та вирішено здійснювати її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (без проведення судового засідання), а також запропоновано надати відзив протягом 15 днів з дня вручення даної ухвали.
Частиною 5 статті 176 ГПК України передбачено, що ухвала про відкриття провадження у справі надсилається учасникам справи, а також іншим особам, якщо від них витребовуються докази, у порядку, встановленому статтею 242 цього Кодексу, та з додержанням вимог частини 4 статті 120 цього Кодексу.
Відповідно до частини 11 статті 242 ГПК України, у випадку розгляду справи за матеріалами в паперовій формі, судові рішення надсилаються в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
За змістом частини 4 статті 9 Закону України "Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань" у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань містяться відомості про місцезнаходження (адреса місця проживання, за якою здійснюється зв`язок з фізичною особою - підприємцем).
Якщо документи та відомості, що підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, внесені до нього, такі документи та відомості вважаються достовірними і можуть бути використані у спорі з третьою особою (частина 1 статті 10 зазначеного Закону).
Відповідно до частини 3 статті 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень.
Так, з метою повідомлення відповідача про розгляд справи та про його право подати відзив на позовну заяву, копія ухвали суду від 17.11.2022 року про відкриття провадження у справі №910/12453/22 була направлена судом рекомендованим листом з повідомленнями про вручення на адресу Підприємця: 04123, місто Київ, вулиця Івана Їжакевича, 7/10.
При цьому у позовній заяві та в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань адреса місцезнаходження Підприємця: 04123, місто Київ, вулиця Івана Їжакевича, будинок 7/10, квартира 75.
Судом апеляційної інстанції встановлено, що поштовий конверт із копією зазначеної ухвали був повернутий підприємством поштового зв`язку на адресу суду в зв`язку із неправильно зазначеною адресою відповідача (не вказано номер квартири).
Відповідно до приписів пункту 3 частини 3 статті 277 ГПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
Зі змісту вказаної норми випливає, що вказана підстава є обов`язковою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення за наявності трьох умов: 
1) неповідомлення належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим);
2) відсутність під час розгляду справи неповідомленого належним чином учасника справи;
3) в основу апеляційної скарги покладено доводи про неналежне повідомлення скаржника.
Отже, сам факт неналежного повідомлення учасника справи не створює наслідку скасування оскаржуваного рішення.
Як було раніше зазначено, розгляд справи вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження (без проведення судового засідання).
З матеріалів справи вбачається, що Підприємець особисто ознайомився з матеріалами справи та подав відзив на позов Банку.
Таким чином, незважаючи на направлення ухвали суду про відкриття провадження у даній справі на невірну адресу Підприємця, останній скористався своїми процесуальними правами, як відповідач у цій справі, а відтак відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення у зв`язку з порушенням норм процесуального права.
Доводи апелянта щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості за процентами у зв`язку зі зміною Банком в односторонньому порядку строку надання кредиту з 36 місяців на 31 місяць є безпідставними, оскільки право на дострокове повернення кредитних коштів та процентів за їх користування прямо передбачено статтями 1048, 1050 ЦК України, пунктами 18.2.1.2., 18.2.2.3.2. Правил та абзацом 4 пункту 2.4. договору-заявки. При цьому дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором не передбачає перегляду розміру заборгованості щодо сплати тіла кредиту чи відсотків, встановлення нового графіку погашення або перегляд інших умов кредитування.
Також колегією суддів враховано, що під час розгляду справи у суді першої інстанції обумовлений графіком строк кредитування сплив у березні 2023 року, однак повернення кредитних коштів відповідач так і не здійснив.
Відносно доводів скаржника щодо неналежності та недопустимості розрахунку позивача (т. 1, а.с. 55) як доказу колегія суддів зазначає таке.
По своїй суті розрахунок заборгованості не є доказом (зокрема письмовим), а є результатом вчинення арифметичних дій стороною, з метою визначення суми боргу з урахуванням умов договору, періоду надання послуг тощо, з яким суд може погодитись або ж навести свій розрахунок, виконуючи обов`язок щодо визначення належної до стягнення суми заборгованості.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у справі від 09.02.2023 у справі № 464/3214/16-ц
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зазначив, що суд має з`ясовувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується.
Однак, зі змісту розрахунку вбачається, що він ґрунтується на первинних документах - банківських виписках по рахунку Підприємця (т. 1, а.с. 7-52), копії яких містяться у матеріалах даної справи, а відтак зазначений документ вважається належним та обґрунтованим.
Крім цього, заперечення відповідача щодо неоформлення спірного розрахунку належним чином є безпідставними, оскільки він виконаний спеціалістом Банку Філімончук Н.О., а підписаний уповноваженим представником Банку - адвокатом О.В. Железняком, та скріплений печаткою №2 Департаменту проблемних активів Банку.
Також колегією суддів встановлено, що вищезазначені заперечення апелянта в частині неналежного повідомлення його про розгляд справи у суді першої інстанції та щодо необґрунтованості розрахунку заборгованості за процентами не були предметом дослідження в суді першої інстанції, а були вказані лише під час оскарження рішення в суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з цим колегія суддів звертає увагу скаржника на те, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 12.10.2023 у справі №499/895/19.
Відповідні висновки відповідають і практиці Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини". ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі "Пономарьов проти України" (Ponomaryov vs Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. 
Відповідно до частини 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно зі статтею 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
З огляду на встановлені обставини справи та наявні в матеріалах справи докази, колегія суддів погоджується з рішенням суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Доводи апелянта про ухвалення господарським судом рішення з порушенням норм процесуального права, нез`ясування обставин, що мають значення для справи у зв`язку з чим викладені у ньому висновки не відповідають дійсним обставинам справи, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції, а наявні в матеріалах справи докази свідчать про обґрунтованість викладених в оскаржуваному рішенні висновків суду.
При цьому, колегія суддів зазначає, що враховуючи положення частини 1 статті 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів №2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 №3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 04.11.1950) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент сторін. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
З урахуванням усіх фактичних обставин справи, встановлених судом апеляційної інстанції, інші доводи відповідача, викладені в апеляційній скарзі, не беруться до уваги, оскільки не впливають на вирішення спору у даній справі.
Згідно зі статтею 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вищезазначене, апеляційний господарський суд вважає, що рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/12453/22 прийнято відповідно до вимог чинного законодавства, з правильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляційної скарги законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для його скасування чи зміни не вбачається, відповідно, апеляційна скарга Підприємця має бути залишена без задоволення.
Судовий збір за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні, на підставі статті 129 ГПК України, покладається на апелянта.
Керуючись статтями 253-254, 269, 275-284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Клименка Владислава Леонідовича на рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/12453/22 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 23.08.2023 у справі №910/12453/22 залишити без змін.
3. Матеріали справи №910/12453/22 повернути до Господарського суду міста Києва.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені статтями 287-289 ГПК України.

Головуючий суддя                                                                      А.О. Мальченко 

Судді                                                                                Т.П. Козир

                                                                                О.В. Агрикова