ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/4505/21  Номер провадження 22-ц/814/1443/24	Головуючий у 1-й інстанції Яковенко Н.Л.  Доповідач ап. інст. Карпушин Г. Л.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2024 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:  головуючого судді: Карпушина Г.Л., суддів: Кузнєцової О.Ю., Пилипчук Л.І., при секретарі судового засідання: Буйновій О.П.,-
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Київського районного суду м. Полтави  від 12 грудня 2023 року у справі за заявою ОСОБА_1 про розстрочку та відстрочку виконання рішення суду в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів за минулий час, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, стягнення аліментів на утримання на час вагітності, пологів, до досягнення дитиною трьох років, третя особа – Відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), -
В С Т А Н О В И В:

У вересні 2023 року ОСОБА_3 звернувся до Київського районного суду м. Полтави з заявою про розстрочку та відстрочку виконання рішення суду.
В обґрунтування заяви вказував, що на виконання рішення суду у цивільній справі № 642/4505/21 відкрито декілька виконавчих проваджень, станом на 30.08.2023 він має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 50990,81 грн., на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років також в розмірі 50990,81 грн., має сплатити суми виконавчого збору, невиконаним залишається судове рішення про стягнення судових витрат.
Зазначав, що офіційно не працевлаштований, доходів не має, майновий стан не дозволяє одразу сплатити заборгованість у вказаному розмірі.
На підставі викладеного просив розстрочити виконання рішення в частині стягнення з нього  на користь   ОСОБА_2   аліментів на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.07.2021 в рамках виконавчого провадження №71153477 та в частині стягнення з нього  на користь   ОСОБА_2   аліментів на її утримання за час вагітності, пологів та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.07.2021, на 5 років.
Також просив відстрочити виконання рішення в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат зі сплати судового збору в розмірі 908 грн., на правову допомогу в розмірі 38 689,62 грн., всього - 39 597,62 грн. в рамках виконавчого провадження №72438815; в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 2276,00 грн. в рамках виконавчого провадження №72439358; в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат на оплату судової експертизи в розмірі 7614,00 грн. в рамках виконавчого провадження № 72439789; в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 понесених судових витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 9140,00 грн в рамках виконавчого провадження № 72438796; в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 додаткових витрат на утримання малолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1218,50 грн. в рамках виконавчого провадження № 72438879; в частині стягнення з нього на користь держави судового збору у розмірі 1984 грн. 80 коп. до 13.09.2028.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави  від 12 грудня 2023 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 про розстрочку та відстрочку виконання рішення суду в цивільній справі № 642/4505/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення батьківства, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, стягнення аліментів за минулий час, стягнення додаткових витрат на утримання дитини, встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, стягнення аліментів на утримання на час вагітності, пологів, до досягнення дитиною трьох років відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 понесені судові витрати в розмірі 7338 грн.

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить ухвалу скасувати, а заяву про розстрочку та відстрочку виконання рішення задовольнити.
      В обґрунтування доводів  апеляційної  скарги  вказує, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України у нього ускладнилася фінансова ситуація.  Зазначає, що на даний час офіційно не працевлаштований, доходів не має, майновий стан не дозволяє одразу сплатити заборгованість у вказаному розмірі.
Окрім того вказує, що на його утриманні перебуває мати ОСОБА_6 , яка потребує постійного контролю та нагляду, потребує лікування та періодичного обстеження.
Посилається на те, що він почав процедуру погашення утвореної заборгованості по аліментах, проте судом першої інстанції цього враховано не було.
Вказує, що витрати на правову допомогу у розмірі 7338 грн. є завищеним та не співмірними із розглядом справи.
Від представника ОСОБА_2 – адвоката Лиски П.О. надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому останній спростовуючи доводи апеляційної скарги та підтримуючи ухвалу суду першої інстанції прохав апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу районного суду без змін. Окрім того просив стягнути з ОСОБА_1 витрати на правову допомогу у розмірі 10345, 50 грн. за апеляційний розгляд справи.
На спростування доводів зазначених у відзиву, заявником подано до суду пояснення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення заявника, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.
У відповідності з ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Частиною 1 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги
Відповідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України, за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно п.п.3, 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи та порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Із матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2022 року позовні вимоги   ОСОБА_2 - задоволено частково.
Визнано батьківство   ОСОБА_1   щодо дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис про народження № 1126 від 27.04.2021, складений Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), матір`ю якої є   ОСОБА_2 , виключивши відомості з актового запису про народження в графі батько « ОСОБА_7 » та зазначивши батьком дитини « ОСОБА_1 ».
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   аліменти на утримання доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення повноліття, починаючи з 16.07.2021 (з урахуванням ухвали Київського районного суду м. Полтави від 16.12.2022 про виправлення описки (а.с. 262 т. 2).
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   аліменти на її утримання за час вагітності, пологів та до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.07.2021.
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2 додаткові витрати на утримання малолітньої  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1 218,50 грн.
В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн, на правову допомогу в розмірі 68 276 грн. 
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь держави судовий збір у розмірі 1 984,80 грн.
Рішення суду в частині стягнення аліментів допущено до негайного виконання.
Додатковим рішенням Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2022 року стягнуто з   ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2   понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 2 276 грн.
Стягнуто з   ОСОБА_1   на користь ОСОБА_2   понесені судові витрати на оплату судової експертизи в розмірі 7 614 грн.
Постановою Полтавського апеляційного суду від 22 травня 2023 року апеляційну скаргу   ОСОБА_1  на рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2022 року та додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2022 року - задоволено частково.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2022 року в оскаржуваній частині щодо стягнення з   ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   аліменти на її утримання за час вагітності, пологів та до досягнення  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.07.2021 - залишено без змін.
Рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2022 року в оскаржуваній частині щодо стягнення з ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 68 276 грн – змінено зменшено суму до 38 689,62 грн.
З урахуванням внесених змін абзац сьомий резолютивної частини рішення Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2022 року викладено наступним чином:
«Стягнути з  з   ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   понесені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 908 грн, на правову допомогу в розмірі 38 689,62 грн, всього - 39 597,62 грн.»
Додаткове рішення Київського районного суду м. Полтави від 19 грудня 2022 року в оскаржуваній частині щодо стягнення з  ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   понесених судових витрат на правову допомогу в розмірі 2 276 грн - залишено без змін.
    Стягнуто з ОСОБА_1   на користь   ОСОБА_2   понесені судові витрати на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції у сумі 9 140,00 грн.
Із матеріалів справи вбачається, що судове рішення добровільно відповідачем не виконано, за заявою позивача судом по справі видані виконавчі листи, як пред`явлені на примусове виконання.
Відмовляючи в задоволенні заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішення суду районний суд виходив з того, що скрутний матеріальний стан не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення. Окрім того, розстрочка виконання рішення на 5 років та відстрочення до 2028 року суперечить ч.5 ст. 435 ЦПК України.
Колегія суддів вважає такі висновки районного суду вірними з наступних підстав.
Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України  суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. ч. 4, 5 ст. 435 ЦПК України, вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.
Питання відстрочення або розстрочення виконання рішення суду може бути розглянуто у виняткових випадках, що обумовлені об`єктивними ускладненнями при виконанні судового рішення.
Відповідно до постанови Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження»  при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що відповідно до ст. 351 ЦПК України (яка є аналогічною до ст.435 чинного ЦПК України) їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).
Згідно із ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження»  за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.
Відповідно до постанови Верховного Суду від 27 лютого 2019 року у справі № 796/43/2018, вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.
Під час вирішення питання про відстрочення виконання рішення суду обов`язково мають враховуватись також інтереси сторони, на користь якої ухвалене рішення, тобто стягувача.
Згідно із ст. 129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України, судове рішення є обов`язковим до виконання.
Виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд. Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення у правах. Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження, без належного виконання судових рішень правосуддя втрачає сенс.
Право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень - складовою права на справедливий судовий захист.
Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Європейський суд наголошує, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно, виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати.
Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Рішення суду, яке набрало законної сили, підлягає обов`язковому та безумовному виконанню особою, на яку покладено такий обов`язок. Особа, якій належить виконати рішення суду, повинна здійснити достатні дії для організації процесу його виконання, незалежно від будь-яких умов, оскільки інше суперечить ст. 8 Конституції України .

Звертаючись до суду з заявою ОСОБА_1 посилався на те, що у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України у нього склалася складна фінансово-економічна ситуація, а також те, що на його утриманні перебуває мати, яка потребує догляду та лікування. Вказані обставини перешкоджають йому виконати рішення суду, оскільки на даний момент він отримує лише допомогу як ВПО.
Проте вищевказані обставини, не є такими, що істотно ускладнюють виконання рішення суду у розумінні  ст. 435 ЦПК України.
Доводи апеляційної скарги про те, що на його утриманні перебуває матір, яка потребує догляду та лікування не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені належними доказами.
      Доводи  апеляційної скарги про те, що він на даний час є безробітним та не може виконати рішення суду не беруться до уваги, оскільки ОСОБА_1  не надано суду доказів на підтвердження його матеріального стану (довідки про суми виплачених доходів та утриманих податків за спірний період з ДПС), а також докази відсутності у нього майна, за рахунок якого можна було б виконати рішення суду. ОСОБА_1 є працездатною особою та ним не надано доказів неможливості працевлаштуватися.
Апеляційний суд також враховує, що рішення суду про відстрочення якого просить відповідач, стосується стягнення аліментів та додаткових витрат на утримання дитини, інтереси якої мають враховуватись першочергово, а відстрочення виконання рішення на строк до 5 років, що суперечить вимога ч.5 ст. 435 ЦПК України.
Відхиляючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд враховує і відсутність відомостей та будь-яких доказів про те, що заявник перебуває в гіршому становищі порівняно з позивачкою з огляду на запровадження в державі воєнного стану.  
Враховуючи викладене та оскільки заявником не доведено наявність виняткових обставин, що виникли в ході виконання рішення суду та мають особливий характер і ускладнюють виконання рішення суду або роблять його неможливим, з наявністю яких ст. 435 ЦПК України пов`язує можливість здійснити відстрочення виконання судового рішення, районний суду дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні заяви про розстрочку та відстрочку виконання рішення суду
Апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії).
Разом з тим, задовольняючи вимоги позивача про відшкодування витрат на правничу допомогу у розмірі 7338 грн., суд першої інстанції вважав, що вказаний розмір є співмірним та обґрунтованим.
Колегія суддів не погоджується з висновком районного суду з наступних підстав.
Частинами 1, 3  ст. 133 ЦПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
         На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу стороною позивача надано суду письмові докази, а саме: акт здачі – приймання наданих послуг по договору про надання правової допомоги, квитанцію від 07.12.2023 року на суму 7338 грн. за оплату наданих послуг(т.3 а.с.211-212).
Частинами 2, 3ст. 137 ЦПК України передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч. 4ст. 137 ЦПК України).
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були понесені фактично, а їхній розмір є обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (Див. рішення «Лавентс проти Латвії» («Affaire Lavents c. Lettonie»), заява №58442/00 § 154).
Із матеріалів справи вбачається, що дана справа не відноситься до справ значної складності, обсяг матеріалів справи є незначним.
Із акту здачі –приймання наданих послуг вбачається, що адвокатом надано такі послуги: усні консультації, складання заперечень.
Між тим, колегія суддів вважає, що вищевказані витрати є завищеними та не співмірними із складністю справи.
Написання заперечень даної категорії справ не потребує значного часу та не вимагає великого обсягу аналітичної й технічної роботи.
Враховуючи викладене, а також складність справи та обсяг фактично наданих адвокатом послуг (виконаних робіт), їх реальність, виходячи з критерію розумності розміру цих втрат апеляційний суд дійшов висновку про зменшення витрат на правову допомогу, які підлягають стягненню з відповідача з 7338 грн. до 3000 грн.
За таких обставин, апеляційну скаргу слід задовольнити частково, ухвалу місцевого суду в частині судових витрат змінити, зменшивши суму витрат на правову допомогу з 7338 грн. до 3000 грн.
Щодо витрат на правничу допомогу в суді апеляційної інстанції слід зазначити наступне.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 3статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. 
Тобто, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності розміру цих втрат, виходячи з конкретних обставин справи, фінансового стану обох сторін та інших обставин.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У постанові Верховного суду від 04 лютого 2020 року у справі № 280/1765/19 (провадження №К/9901/607/20) міститься правовий висновок про те, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співрозмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
На підтвердження понесених витрат в суді апеляційної інстанції стороною позивача надано: акт здачі – приймання наданих послуг по договору про надання правової допомоги, квитанцію від 12.02.2024 року на суму 10345 грн. за оплату наданих послуг.
Колегія суддів наголошує, що спір у цій справі не належить до категорій справ значної складності, а тому колегія суддів критично оцінює співмірність розміру судових витрат, пов`язаних із наданням адвокатом вказаних вище послуг.
Враховуючи вищевикладене та виходячи з критерію реальності та розумності вартості адвокатських послуг, колегія суддів апеляційного суду вважає, що слід стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 1000 грн. понесених витрат на правову допомогу в суді апеляційної інстанції.
Керуючись ст.ст.368,376,382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.
     Ухвалу Київського районного суду м. Полтави  від 12 грудня 2023 року в частині стягнення витрат на правову допомогу змінити, шляхом зменшення суми витрат на правову допомогу з 7338 грн. до 3000 грн.
         В іншій частині ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 12 грудня 2023 року – залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 витрати на правову допомогу в суді апеляційної інстанції у розмірі 1000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови  виготовлено 28 лютого 2024 року.

Головуючий суддя : ___________________ Г.Л. Карпушин

Судді: ________________ О.Ю. Кузнєцова _______________ Л.І. Пилипчук