Справа №752/1054/21                                                                                                             Головуючий в суді І інстанції Таран Н.Г.
Провадження № 22-ц/824/1943/2024                                                                                       Доповідач в суді ІІ інстанції Мельник Я.С.

 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
29 лютого 2024 року                                                                                                                                         м. Київ
 
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: 
головуючого - Мельника Я.С.,
суддів: Матвієнко Ю.О., Гуля В.В.,
за участі секретаря Медведчук Д.Ю.,   
 
розглянув у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткову ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року про розподіл судових витрат у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність посадової особи Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ),
 
ВСТАНОВИВ:
 
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року скаргу задоволено частково.
20 листопада 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він зазначає, що під час винесення ухвали судом не було вирішено питання розподілу судових витрат на професійну правову допомогу. 
Вказує, що він просив стягнути з органу виконавчої служби на його користь витрати на правову допомогу понесені ним під час розгляду скарги у розмірі 55 250 грн.
Додатковою ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року заяву задоволено частково.
Стягнуто з Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) на користь ОСОБА_1 витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 6 500,00 гривень. В задоволенні іншої частини заяви - відмовлено.
Не погоджуючись із вказаною ухвалою в частині відмовлених вимог,  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить її скасувати в цій частині та ухвалити нове судове рішення про задоволення заяви про ухвалення додаткового рішення в повному обсязі.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу задовольнити частково, з наступних підстав.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частково задовольняючи заяву про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції виходив із співмірності із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; значенням справи для сторони, вважав, що наданих доказів достатньо для компенсації заявнику розміру витрат на правничу допомогу та факту надання адвокатом професійної правничої допомоги у даній справі в розмірі 6 500,00 грн.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи, у травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даною скаргою.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 02 травня 2023 року скаргу повернуто заявнику.
Постановою Київського апеляційного суду від 25 липня 2023 року ухвалу скасовано, а справу повернуто для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 04 жовтня 2023 року скаргу задоволено частково.
20 листопада 2023 року від ОСОБА_1 надійшла заява про ухвалення додаткового рішення, в якій він зазначає, що під час винесення ухвали судом не було вирішено питання розподілу судових витрат на професійну правову допомогу. 
Вказує, що 28 червня 2023 року він подав до суду заяву з процесуальних питань, в якій просив стягнути з органу виконавчої служби на його користь понесені ним витрати на правову допомогу у розмірі 55 250 грн.
На підтвердження понесених витрат ним надано: Договір про надання правової допомоги № б/н від 05.01.2023 року; Угоду до Договору про надання правової допомоги від 01.02.2023 року, в якій сторони погодили, що тарифікація однієї години роботи адвоката становить 6 500,00 грн; Акт приймання-передачі наданих послуг, де погоджено розмір гонорару, що становить 55 250,00 грн. за 8,5 годин роботи адвоката, що включає: здійснення особистого прийому клієнта для надання консультацій в аспекті захисту позиції клієнта - 1,5 год., складання апеляційної скарги від 16.05.2023 - 5 год., надання клієнту роз`яснень зі спірних правовідносин в суді апеляційної інстанції - 2 год. (а.с.43-45).
Статтею 270 ЦПК України визначено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, серед іншого, судом не вирішено питання про судові витрати.
Заяву про ухвалення додаткового рішення може бути подано до закінчення строку на виконання рішення. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. Додаткове рішення або ухвалу про відмову в прийнятті додаткового рішення може бути оскаржено. 
Відповідно до частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
За пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом (професійна правнича допомога) робіт; часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт; обсягом наданих адвокатом послуг; ціною позову та значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи та репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог співмірності, за клопотанням іншої сторони, суд може зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява N 19336/04).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Таким чином, перевіривши наявні у матеріалах справи докази в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що місцевий суд оцінивши подані заявником докази на підтвердження витрат, виходячи із критеріїв реальності та розумності таких витрат, їх обґрунтованості та пропорційності до предмета спору, характеру та обсягу наданих адвокатом послуг, а також приймаючи до уваги, що справа №752/1054/21 належить до справ за заявами та скаргами в процесі виконання судових рішень, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення заяви та стягнення на користь заявника витрат на правову допомогу у розмірі 6 500 грн.
Крім цього, згідно ст. 141 ЦПК України, якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.
Таким чином, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення витрат на правову допомогу у більшому розмірі - 55 250 грн, з огляду на те, що у скарзі заявником вказано попередній (орієнтовний) розмір судових витрат лише у сумі 11 000 грн., а за наслідками розгляду справи заявлений розмір значно перевищує попередній (орієнтовний).
Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованої ухвали суду першої інстанції.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга та зміст оскаржуваного рішення не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. 376 ЦПК України могли б бути підставою для його скасування, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а додаткову ухвалу суду першої інстанції - без змін.
 
Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а додаткову ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 29 листопада 2023 року - без змін.
 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий:                                     Судді: