ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

14 вересня 2023 року 

м. Чернівці          

справа № 720/1369/21
провадження №22-ц/822/651/23 
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Половінкіної Н.Ю. 
суддів Височанської Н.К., Литвинюк І.М.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідач Моторне (транспортне) страхове бюро України, Приватне акціонерне товариство «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 
за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України, в інтересах якого діє адвокат Патрик Ганна Григорівна, на рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2023 року, головуючий у першій інстанції Оленчук І.В.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 у липні 2021 року звернувся до суду з позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Зазначав, що 17 вересня 2013 року о 7 годині в с.Припрутьє Новоселицького району Чернівецької області ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки ЗАЗ Віда транзитний номер НОМЕР_1 , що належить Приватному акціонерному товариству «Українська автомобільна корпорація», скоїв наїзд на стоячий на узбіччі автомобіль марки ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_1 , спричинивши механічні пошкодження.
Цивільно-правова відповідальність приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Гарант Авто».
Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», ОСОБА_2 про вішкодування матеріальної та моральної шкоди стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 4000 грн., в решті відмовлено.

Водночас рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13 серпня 2014 року рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2014 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про відшкодування матеріальної шкоди скасовано, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 9445 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про банкрутство ліквідовано Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант Авто» як юридичну особу у зв`язку з банкрутством.

Також ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 червні 2017 року затверджено реєстр вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», до якого включено ОСОБА_1 на суму 32158 грн. 40 коп.

Посилався на здійснення виплати розпорядником майна 17 жовтня 2019 рок в сумі 2756 грн., 25 листопада 2019 року в сумі 7030 грн. та Моторним (транспортним) страховим бюро України 17 червня 2021 року в сумі 2415 грн., що становить 12201 грн. 

Просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19957 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2023 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, задоволено. 

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України на корить ОСОБА_1 шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, в сумі 19957 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Моторне (транспортне) страхове бюро України в апеляційній скарзі просить рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2023 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у позові  ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Зазначає, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 червні 2017 року затверджено реєстр вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», до якого включено ОСОБА_1 на суму 32158 грн. 40 коп., з яких 9445 грн. 25 коп. страхове відшкодування, 2756 грн. судовий збір за подання заяви про банкрутство вимоги першої черги, 17599 грн. 78 коп. пеня, інфляційні втрати та три проценти річних вимоги четвертої черги, 2357 грн. 37 коп. судові витрати вимоги шостої черги.

ОСОБА_1 не заперечується отримання страхового відшкодування в сумі 9445 грн. 25 коп., яке було сплачено розпорядником майна 25 листопада 2019 року в сумі 7030 грн. та Моторним (транспортним) страховим бюро України 17 червня 2021 року в сумі 2415 грн.

Також ОСОБА_1 визнається здійснення виплати розпорядником майна 17 жовтня 2019 рок в сумі 2756 грн. судового збору.

Спір між Моторним (транспортним) страховим бюро України та ОСОБА_1 виник щодо боргу страховика з пені, інфляційних втрат, трьох процентів річних в сумі 17599 грн. 78 коп. та судових витрат в сумі 2357 грн. 37 коп. 

Посилається на те, що Моторне (транспортне) страхове бюро України не є правонаступником страховика.

Оскільки у Моторного (транспортного) страхового бюро України є зобов`язання в частині виплати основного зобов`язання (страхової виплати) за цього страховика, інші вимоги за його зобов`язаннями, яку не передбачені полісом (договором) не відносяться до страхової виплати та не можуть бути покладені на Моторне (транспортне) страхове бюро України в силу положень спеціального Закону

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

У відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

У відзиві Приватне акціонерне товариство «Українська автомобільна корпорація», в інтересах якого діє адвокат Фуртас О.С., просить апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України задовольнити.

Мотивувальна частина

Позиція апеляційного суду
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно з частиною першою статті 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (частина перша статті 367  ЦПК України).
Системний аналіз наведених норм свідчить про те, що рішення суду першої інстанції може бути переглянуте в апеляційному порядку лише у межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції не переглядає рішення суду першої інстанції у частині, що стосується прав та обов`язків осіб, якщо такі особи не оскаржують судове рішення шляхом подання апеляційної скарги. 
При відсутності солідарного обов`язку між відповідачами у справі, кожний із відповідачів має право оскаржити рішення суду в частині, що стосується його прав та обов`язків. Відповідно, суд апеляційної інстанції не наділений повноваженнями перегляду судового рішення у частині вимог, які заявлені до особи, яка не оскаржує таке рішення.
Такого висновку дійшов Верховний суд у постанові від 2 грудня 2020 року справа №754/16146/17.
Ураховуючи, що лише Моторним (транспортним) страховим бюро України оскаржено судове рішення шляхом подання апеляційної скарги, рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2023 року підлягає перегляду судом апеляційної інстанції лише в частині, яка стосується прав та інтересів  Моторного (транспортного) страхового бюро України.
Приватне акціонерне товариство «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 не оскаржили судове рішення, своїм правом приєднання до апеляційної скарги не скористалися. 

Така процесуальна поведінка Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація»,  ОСОБА_2   свідчить про згоду з оскарженим судовим рішенням.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Моторного (транспортного) страхового бюро України підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для захисту права ОСОБА_1 на відшкодування заподіяної шкоди.

На обґрунтування таких висновків суд першої інстанції послався на положення статті 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за якими Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду у разі недостатності коштів та майна страховика, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.

Встановивши, що ухвалою Господарського суду м.Києва від 19 вересня 2016 року було порушено провадження у справі №910/9495/16 про банкрутство Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», ОСОБА_1 визнано кредитором на суму 32158 грн. 40 коп., суд першої інстанції вважав, що з урахуванням часткового відшкодування в сумі 12201 грн., підлягають стягненню з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 19957 грн.

Відповідно до частин 1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення наведеним нормам не відповідає.

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про банкрутство ліквідовано Публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант Авто» як юридичну особу у зв`язку з банкрутством.

За змістом ухвали Господарського суду міста Києва від 19 квітня 2021 року у справі за заявою Моторного (транспортного) страхового бюро України до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про банкрутство ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 червні 2017 року затверджено реєстр вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», до якого включено ОСОБА_1 на суму 32158 грн. 40 коп., з яких 9445 грн. 25 коп. страхове відшкодування, 2756 грн. судовий збір вимоги першої черги, 17599 грн. 78 коп. вимоги четвертої черги, 2357 грн. 37 коп. вимоги шостої черги. 

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», ОСОБА_2 про вішкодування матеріальної та моральної шкоди стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 4000 грн., в решті відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13 серпня 2014 року рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2014 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про відшкодування матеріальної шкоди скасовано, позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 9445 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 351 грн. 80 коп. витрат зі сплати судового збору.

Пошкоджений автомобіль марки ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_2 передано Публічному акціонерному товариству «Українська страхова компанія «Гарант Авто» після відшкодування ним ОСОБА_1 шкоди.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 травня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 2617 грн. 44 коп.

Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 1894 грн. 65 коп.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 10579 грн. 66 коп.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 витрати за послуги експерта в сумі 800 грн.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина 1 статті 129 Конституції України).
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Відповідно до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За змістом статей 43 та 49 ЦПК України позивач самостійно визначає предмет позову та на власний розсуд розпоряджається своїми правами щодо предмета позову
При цьому згідно зі  п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону.
Відповідно до правил, встановлених п. 3 ч.2 ст.197 ЦПК України, суд заслуховує уточнення позовних вимог та заперечень проти них.
За змістом абз1, 4 п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року №5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду», уточнюючи позовні вимоги або заперечення проти позову, суд визначає характер спірних правовідносин сторін, зміст їх правових вимог і матеріальний закон, що їх регулює, і яким належить керуватися при вирішенні спору.
Предметом позову ОСОБА_1 , тобто матеріально-правовою вимогою, стосовно якої останній просив ухвалити судове рішення, є стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на корить ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 19957 грн.

Обставинами, якими ОСОБА_1  обгрунтовував позовні вимоги, зазначав право на виплату різниці між фактичним розміром шкоди, визначеним ухвалою Господарського суду м.Чернівці від 26 червня 2017 року і страховою виплатою (страховим відшкодуванням), що становить 19957 грн.

Встановлено, що ухвалою Господарського суду міста Києва від 26 червні 2017 року затверджено реєстр вимог кредиторів Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», до якого включено ОСОБА_1 на суму 32158 грн. 40 коп., з яких 9445 грн. 25 коп. страхове відшкодування, 2756 грн. судовий збір вимоги першої черги, 17599 грн. 78 коп. вимоги четвертої черги, 2357 грн. 37 коп. вимоги шостої черги. 

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2014 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», ОСОБА_2 про вішкодування матеріальної та моральної шкоди стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 4000 грн., в решті відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Чернівецької області від 13 серпня 2014 року рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 червня 2014 року в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про відшкодування матеріальної шкоди скасовано, позов ОСОБА_1 в цій частині задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 9445 грн. 25 коп. в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, 351 грн. 80 коп. витрат зі сплати судового збору.

Пошкоджений автомобіль марки ВАЗ 21063 державний номер НОМЕР_2 передано Публічному акціонерному товариству «Українська страхова компанія «Гарант Авто» після відшкодування ним ОСОБА_1 шкоди.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 05 травня 2016 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про стягнення трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 2617 грн. 44 коп.

Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 1894 грн. 65 коп.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 18 серпня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» про стягнення трьох відсотків річних та інфляційних втрат стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 10579 грн. 66 коп.

Рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 24 березня 2015 року стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто» на користь ОСОБА_1 витрати за послуги експерта в сумі 800 грн.

Встановлено здійснення виплати розпорядником майна 17 жовтня 2019 рок в сумі 2756 грн., 25 листопада 2019 року в сумі 7030 грн. та Моторним (транспортним) страховим бюро України 17 червня 2021 року в сумі 2415 грн. 

За змістом пунктів 1, 4, 6 статті 64 Кодексу України з процедур банкрутства за кошти, одержані від продажу майна банкрута, спрямовуються на задоволення вимог кредиторів у порядку, встановленому цим Кодексом. При цьому: у першу чергу задовольняються: вимоги кредиторів за договорами страхування;
витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді; у четверту чергу задовольняються вимоги кредиторів, не забезпечені заставою; у шосту чергу задовольняються інші вимоги.
Отже, розпорядником майна та Моторним (транспортним) страховим бюро України виплочено  ОСОБА_1  страхове відшкодування в сумі 9445 грн. 25 коп. та витрати, пов`язані з провадженням у справі про банкрутство в господарському суді, в сумі 2756 грн.
В цій частині спір між Моторним (транспортним) страховим бюро України та ОСОБА_1 відсутній.
У цій справі у частині, що оскаржується, ОСОБА_1 заявлено вимоги до Моторного (транспортного) страхового бюро України про стягнення судових витрат в сумі 2357 грн. 37 коп., трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені в сумі 17599 грн. 78 коп., нарахованих на суму страхового відшкодування, зобов`язання з виплати якого не виконано ліквідованим страховиком Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами страхування.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 19 липня 2023 року у справі № 910/16820/21 (провадження № 12-44гс22) зазначила, що МТСБУ є спеціальним суб`єктом у сфері страхування.
Як визначає стаття 39 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV), Бюро є єдиним об`єднанням страховиків, які здійснюють обов`язкове страхування відповідальності за шкоду, заподіяну третім особам. Участь страховиків у МТСБУ є умовою здійснення діяльності щодо обов`язкового страхування відповідальності.
МТСБУ є непідприємницькою (неприбутковою) організацією і здійснює свою діяльність відповідно до цього Закону, законодавства України та свого статуту.
Згідно з підпунктом 39.2.1 пункту 39.2 статті 39 Закону № 1961-IV одним з основних завдань МТСБУ є здійснення виплат із централізованих страхових резервних фондів компенсацій та відшкодувань на умовах, передбачених цим Законом.
Для забезпечення виконання зобов`язань членів МТСБУ перед страхувальниками і потерпілими при ньому створюються централізовані страхові резервні фонди, зокрема фонд захисту потерпілих у дорожньо-транспортних пригодах (фонд захисту потерпілих), призначений для здійснення розрахунків з потерпілими у випадках, передбачених цим Законом (підпункт 43.1.2 пункту 43.1 статті 43 Закону № 1961-IV).
Відповідно до статті 609 ЦК України зобов`язання припиняється ліквідацією юридичної особи (боржника або кредитора), крім випадків, коли законом або іншими нормативно-правовими актами виконання зобов`язання ліквідованої юридичної особи покладається на іншу юридичну особу, зокрема за зобов`язаннями про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю.
Так, частиною сьомою статті 87 Закону про банкрутство було визначено, що страхувальники за договорами страхування, за якими страховий випадок настав до дня прийняття господарським судом постанови про визнання страховика банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури, мають право вимагати страхові виплати.
Разом із цим згідно з положеннями пункту 41.1 статті 41 Закону № 1961-IV МТСБУ за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння:
а) транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам пункту 1.7 статті 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в такому транспортному засобі;
б) невстановленим транспортним засобом, крім шкоди, яка заподіяна майну та навколишньому природному середовищу;
в) транспортним засобом, який вийшов з володіння власника не з його вини, а у результаті протиправних дій іншої особи;
г) особами, на яких поширюється дія пункту 13.1 статті 13 цього Закону;
ґ) у разі недостатності коштів та майна страховика - учасника МТСБУ, що визнаний банкрутом та/або ліквідований, для виконання його зобов`язань за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності;
д) у разі надання страхувальником або особою, відповідальність якої застрахована, свого транспортного засобу поліцейським та медичним працівникам закладів охорони здоров`я згідно з чинним законодавством.
Регламентні виплати, зазначені у підпунктах «а»-«д» цього пункту, розподіляються в порядку, встановленому президією МТСБУ.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово вказувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками дорожньо-транспортної пригоди, повинен нести страховик, який є належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди в межах страхової суми (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14.12.2021 у справі № 147/66/17).
Основна функція МТСБУ у правовідносинах щодо відшкодування шкоди за договорами страхування замість страховика, що ліквідується і майна якого недостатньо для виконання цих зобов`язань, фактично зводиться до забезпечення у будь-якому разі отримання потерпілою особою належного їй відшкодування.
Отже, шкода, яку зобов`язане відшкодувати МТСБУ відповідно до положень пункту 20.3 статті 20, пункту 41.3 статті 41 Закону № 1961-IV, є регламентною виплатою, що здійснюється за рахунок фонду захисту  потерпілих, отримання якої потерпілим гарантується МТСБУ.
МТСБУ приймає на себе зобов`язання із відшкодування шкоди страховика, що визнаний банкрутом та ліквідується, лише за зобов`язаннями, для погашення яких у цього страховика недостатньо майна, тобто у цьому разі виступає спеціальним суб`єктом у сфері обов`язкового страхування, що фактично гарантує постраждалій особі (потерпілому) отримання належної їй регламентної виплати попри банкрутство та ліквідацію страховика, майна якого виявилося недостатньо для погашення акцептованих вимог кредиторів у процедурі банкрутства.
Наведене дає підстави для висновку про те, що МТСБУ не є правонаступником страховика, який ліквідується і щодо якого встановлено недостатність майна для виконання зобов`язань за договорами, у розумінні статті 512 ЦК України, а натомість гарантує отримання потерпілою особою належного їй відшкодування попри ліквідацію зобов`язаного у цих правовідносинах страховика і встановлену недостатність його майна для виконання цих його зобов`язань.
Стаття 610 ЦК України визначає, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (стаття 611 ЦК України).
Частина друга статті 625 ЦК України визначає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відтак у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та три проценти річних від простроченої суми.
Велика Палата Верховного Суду вже звертала увагу на те, що нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання. Ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника, зупинення виконавчого провадження чи виконання рішення суду про стягнення грошової суми. Подібні правові висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 19.06.2019 у справах № 703/2718/16-ц (провадження № 14-241цс19) та № 646/14523/15-ц (провадження № 14-591цс18), від 13.11.2019 у справі № 922/3095/18 (провадження № 12-105гс19), від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 (провадження № 12-79гс19).
У постанові від 07.04.2020 у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) Велика Палата Верховного Суду, аналізуючи правову природу правовідносин, які виникають на підставі положень статті 625 ЦК України, зробила висновок про те, що зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та трьох процентів річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю.
Велика Палата Верховного Суду також неодноразово зазначала, що у статті 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення.
Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.
Такий правовий висновок викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, від 31.10.2018 у справі № 161/12771/15-ц, від 19.06.2019 у справі № 646/14523/15-ц, від 18.03.2020 у справі № 711/4010/13, від 23.06.2020 у справі № 536/1841/15-ц, від 07.07.2020 у справі № 712/8916/17, від 22.09.2020 у справі № 918/631/19, від 09.11.2021 у справі № 320/5115/17.
Разом із цим МТСБУ не є правонаступником ліквідованого страховика, тобто не набуває усіх прав та обов`язків останнього як сторони у зобов`язанні, а фактично вступає у спірні правовідносини лише у разі та після встановлення факту недостатності майна страховика, що ліквідується, для погашення зобов`язань за договором страхування відповідно до рішення уповноважених законом органів, для погашення вимог кредиторів, тобто не є таким, що приймає на себе всі зобов`язання такого страховика, у тому числі і ті, які є наслідком неналежного виконання або невиконання цим страховиком власних зобов`язань за договорами страхування.
Положення Закону № 1961-IV не містять правових підстав покладення на МТСБУ такого ж обсягу зобов`язань за договорами страхування, який мав страховик, що ліквідований, та який набуває правонаступник у разі здійснення правонаступництва відповідно до пункту 20.1 статті 20 Закону № 1961-IV, а отже, і правових підстав відповідальності МТСБУ за неналежно виконаними / невиконаними цим страховиком зобов`язаннями у вигляді нарахувань, передбачених статтею 625 ЦК України.
Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону № 1961-IV за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.
Виходячи зі змісту наведеної норми, за прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика саме він має сплатити пеню, передбачену наведеним положенням, особі, яка має право на таке відшкодування.
За наведених мотивів відсутні підстави для покладення на МТСБУ обов`язку із відшкодування пені, нарахованої у зв`язку із невиконанням зобов`язання за договором страхування ліквідованим страховиком. 
Ураховуючи наведене суд першої інстанцій дійшов висновків про стягнення з Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 судових витрат в сумі 2357 грн. 37 коп., трьох відсотків річних, інфляційних втрат та пені в сумі 17599 грн.78 коп., нарахованих на суму страхового відшкодування, зобов`язання з виплати якого не виконано ліквідованим страховиком Публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант Авто», на порушення норм матеріального права.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Ураховуючи викладене рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2023 року підлягає скасуванню з підстав, передбачених п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України.

Розподіл судових витрат

На підставі ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч.1ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно частин 1статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У відповідності до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Ураховуючи, що у позові ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено, судові витрати покладаються на ОСОБА_1 .

Керуючись п.2 ч.1 ст.374, п.4 ч.1 ст.376 ЦПК України,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України, в інтересах якого діє адвокат Патрик Ганна Григорівна, задовольнити.

Рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 27 березня 2023 року скасувати.

У позові ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства «Українська автомобільна корпорація», ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий                                                                  Н. Ю. Половінкіна

Судді                                                                                 Н. К. Височанська
                                                                               
І. М. Литвинюк