Справа №591/7697/23 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Янголь Є. В.	
Номер провадження 33/816/233/24 	Суддя-доповідач Рунов В. Ю. 	
Категорія  173-2 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
Іменем України

15 лютого 2024 року суддя Сумського апеляційного суду Рунов В. Ю., розглянувши у відкритому     судовому    засіданні     у   залі   суду  в м. Суми    справу   про   адміністративне  № 591/7697/23 за апеляційною скаргою представника потерпілої Касатської Ю. А. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.10.2023, якою провадження у справі про адміністративні правопорушення відносно 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешкає за адресою: АДРЕСА_1 
закрито у зв`язку із відсутністю складу правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП
учасників провадження в справі про адміністративне правопорушення:
представника потерпілої – адвоката Касатської Ю. А.,
особи, яка притягається до адміністративної відповідальності –  ОСОБА_2 , 
установив:

В поданій апеляційній скарзі представник потерпілої ОСОБА_3 – адвокат КАСАТСЬКА Ю. А. просить скасувати постанову судді та ухвалити нове рішення, яким ОСОБА_2 визнати винним у вчиненні правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, і накласти на нього стягнення у межах санкції ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, оскільки ОСОБА_2 дійсно ображав свою дружину, нецензурно висловлювався в її бік, що свідчить про наявність складу даного правопорушення.
Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.10.2023 провадження у справі про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП закрито у зв`язку з відсутністю складу правопорушення.
Згідно протоколів про адміністративне правопорушення, ОСОБА_2 18.08.2023 о 12:50, перебуваючи за адресою АДРЕСА_2 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_3 , а саме ображав, виражався нецензурною лайкою, принижував, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю потерпілої. 17.09.2023  о 15:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_3 , а саме ображав, висловлювався нецензурною лайкою. 23.09.2023 о 17:00, перебуваючи за адресою: АДРЕСА_3 , вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_3 , а саме ображав, чинив моральний тиск, чим міг завдати шкоди психічному здоров`ю.
Здійснивши розгляд вказаних протоколів про адміністративне правопорушення, суддя суду першої інстанції дійшов висновку про відсутність доказів вини ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 173-2 КУпАП.
Вислухавши доводи представника потерпілої Касатської Ю. А., яка підтримала апеляційну скаргу та просила скасувати постанову судді, доводи ОСОБА_2 , який заперечив щодо задоволення апеляційної скарги та просив залишити рішення судді без змін, перевіривши матеріали справи і дослідивши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.
Зокрема, завданням КУпАП є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством (ст. 1), а завданнями провадження є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом (ст. 245). При цьому ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом, а провадження в справах здійснюється на основі суворого додержання законності (ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП).
Згідно ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку суддя встановлює наявність чи відсутність правопорушення, винність особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, які установлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків тощо (ч. 1 ст. 251 КУпАП), а обов`язок щодо їх (доказів) збирання покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених законом (ч. 2 ст. 251, ст. 255 КУпАП). 
Порядок збору і процесуального закріплення доказів визначений законодавством України про адміністративні правопорушення, а тому як доказ протокол про адміністративне правопорушення може бути використаний у відповідній справі тільки в тому випадку, якщо він складений в порядку і з джерел, передбачених законом. При цьому у справі протокол є не тільки джерелом доказів, але й виступає ще й як юридичний документ – акт (процесуальна дія і процесуальне рішення компетентної особи, яка уповноважена його складати), який свідчить про порушення компетентною особою поліції справи про адміністративне правопорушення, тому є не тільки обов`язковим процесуальним документом, але і займає ключове положення серед інших джерел (доказів).
Відповідальність за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, настає за вчинення домашнього насильства, тобто умисне вчинення будь-яких діянь (дій або бездіяльності) фізичного, психологічного чи економічного характеру (застосування насильства, що не спричинило тілесних ушкоджень, погрози, образи чи переслідування, позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна або коштів, на які потерпілий має передбачене законом право, тощо), внаслідок чого могла бути чи була завдана шкода фізичному або психічному здоров`ю потерпілого, а так само невиконання термінового заборонного припису особою, стосовно якої він винесений, або неповідомлення уповноваженим підрозділам органів Національної поліції України про місце свого тимчасового перебування в разі його винесення, а згідно ч. 2 цієї статті відповідальність настає за вчинення тих самих дій особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті, тобто за ознакою повторності.    
Домашнє насильство згідно ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству»  – це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство – форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (п. 3 і 14 ч. 1 ст. 1).
Суб`єктивна сторона правопорушення характеризується наявністю вини у формі умислу, а згідно ст. 10 КУпАП адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків.
Ухвалюючи своє рішення, суддя суду першої інстанції дотримався вказаних вище положень законодавства України про адміністративне правопорушення, належним чином обґрунтувавши і умотивувавши свої висновки у процесуальному рішенні.
Так, згідно протоколів про адміністративні правопорушення за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП ОСОБА_2 вчинив домашнє насильство відносно дружини ОСОБА_3 , чим міг завдати шкоди її психічному здоров`ю, зокрема 18.08.2023 о 12:50 по АДРЕСА_2 ображав її, виражався нецензурною лайкою, принижував; 17.09.2023 о 15:00 по АДРЕСА_3 ображав її, висловлювався нецензурною лайкою;  23.09.2023 о 17:00 по АДРЕСА_3 ображав її, чинив моральний тиск.
Будучи допитаним в судовому засіданні в суді апеляційної інстанції, ОСОБА_2 категорично заперечив вчинення ним домашнього насильства відносно своєї дружини ОСОБА_3 , незважаючи на існуючу між ними конфліктну ситуацію і обопільні сварки, в ході яких ОСОБА_3 також висловлювала на його адресу певні образи.
На підтвердження своїх пояснень ОСОБА_2 надав суду першої інстанції аудіо записи конфліктів між ним та його дружиною ОСОБА_3 , які мали місце 18.08.2023, 17.09.2023 та 23.09.2023.
Оцінюючи наведені вище пояснення ОСОБА_2 і надані ним аудіо записи як докази у справі з точки зору їх належності, допустимості, достовірності, а сукупність цих доказів – з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, апеляційний суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин справи, керуючись законом і правосвідомістю (ч. 1 ст. 251, ст. 252 КУпАП), не убачає будь-яких підстав не довіряти цим доказам.
Що стосується пояснень потерпілої ОСОБА_3 та свідка ОСОБА_4 , то апеляційний суд не може прийняти їх до уваги, оскільки вони не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду справи. При цьому свідок ОСОБА_4 є рідною матір`ю потерпілої ОСОБА_3 і є особою певним чином заінтересованою в наслідках розгляду протоколів про адміністративне правопорушення.
Будь-яких інших доказів щодо домашнього насильства психологічного характеру, які утворюють склад правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (вчинення цілеспрямованих і навмисних дій, якими спричиняється емоційна невпевненість, страх або іншим чином завдається шкода психічному здоров`ю іншого члена сім`ї), а нецензурні висловлювання та образи не формують собою домашнє насильство і утворюють склад правопорушення у тому випадку, коли такі висловлювання спрямовані на обмеження волевиявлення особи, якщо такі дії викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи, а тому доводи апеляційної скарги є необґрунтованими і задоволенню не підлягають.
Відповідно ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Норми Конституції є нормами прямої дії, а згідно ч. 2 ст. 62 Основного Закону усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться виключно на її користь, тобто суд може притягнути особу до адміністративної відповідальності лише на тих доказах, які спростовують усі розумні сумніви щодо вини особи. Докази, що викликають такі сумніви, суд має вмотивовано відхилити у своїй постанові.
Конституційний Суд України зауважує, що елементом принципу презумпції невинуватості є принцип «in dubio pro reo», згідно з яким при оцінюванні доказів усі сумніви щодо вини особи тлумачаться на користь її невинуватості. Презумпція невинуватості особи передбачає, що обов`язок доведення вини особи покладається на державу (абз. 1-3 п. 4 рішення ВП КСУ у справі за конституційним поданням 59 народних депутатів України щодо відповідності Конституції України (конституційності) ст. 368-2 КК від 26.02.2019№ 1-р/2019).
Зазначене узгоджується і з правовою позицією ЄСПЛ, згідно якої «доказування, зокрема, має випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких та узгоджених між собою, а за відсутності таких ознак не можна констатувати, що винуватість особи доведено поза розумним сумнівом» (п. 43 рішення від 14.02.2008 у справі «Кобець проти України» (Kobets v. Ukraine), з відсиланням на п. 282 рішення у справі «Авшар проти Туреччини» (Avsar v. Turkey). Розумним є сумнів, який ґрунтується на певних обставинах та здоровому глузді, випливає зі справедливого та зваженого розгляду усіх належних та допустимих відомостей, визнаних доказами, або з відсутності таких відомостей і є таким, який змусив би особу втриматися від прийняття рішення у питаннях, що мають для неї найбільш важливе значення.
Стандарт доведення поза розумним сумнівом означає, що сукупність обставин справи, встановлена під час судового розгляду, виключає будь-яке інше розумне пояснення події, яка є предметом судового розгляду, крім того, що інкриміноване правопорушення було вчинене і правопорушник є винним у його вчиненні. Поза розумним сумнівом має бути доведений кожний з елементів, які є важливими для правової кваліфікації діяння. Це питання має бути вирішено на підставі безстороннього та неупередженого аналізу наданих сторонами допустимих доказів, які свідчать за чи проти тієї або іншої версії подій.
Обов`язок всебічного і неупередженого дослідження судом усіх обставин справи у цьому контексті означає, що для того, щоб визнати винуватість доведеною поза розумним сумнівом, версія обвинувачення має пояснювати всі встановлені судом обставини, що мають відношення до події, яка є предметом судового розгляду. Суд не може залишити без уваги ту частину доказів та встановлених на їх підставі обставин лише з тієї причини, що вони суперечать версії обвинувачення. Наявність таких обставин, яким версія обвинувачення не може надати розумного пояснення або які свідчать про можливість іншої версії інкримінованої події, є підставою для розумного сумніву в доведеності вини особи.
Для дотримання стандарту доведення поза розумним сумнівом недостатньо, щоб версія обвинувачення була лише більш вірогідною за версію захисту. Необхідно, щоб будь-який обґрунтований сумнів у тій версії події, яку надало обвинувачення, був спростований фактами, встановленими на підставі допустимих доказів, і єдина версія, якою розумна і безстороння людина може пояснити всю сукупність фактів, установлених у суді, є та версія подій, яка дає підстави для визнання особи винною за пред`явленим обвинуваченням.
Таким чином, ретельно дослідивши та перевіривши в ході апеляційного розгляду усі наявні в справі докази, апеляційний суд приходить переконання про відсутність в діях ОСОБА_2 складу правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, за обставин, викладених у протоколі, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винним у вчиненні домашнього насильства в судовому засіданні установлено не було.
Всі можливості для усунення сумнівів вичерпані, а сукупність зібраних і проаналізованих у справі доказів не дозволяє спростувати у категоричній формі правову позицію ОСОБА_2 на свій захист та ухвалити законне і справедливе рішення про притягнення його до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП, так як будь-яких доказів щодо неправомірних дій ОСОБА_2 відносно своєї дружини ОСОБА_3 18.08.2023 о 12:50 по АДРЕСА_2 , 17.09.2023 о 15:00 і 23.09.2023 о 17:00 по АДРЕСА_3 , які б могли завдати шкоди її психічному здоров`ю, під час апеляційного розгляду не установлено, а сам по собі факт певної конфліктної ситуації та обопільних сварок ще не свідчить про наявність у діях ОСОБА_2 складу цих правопорушень.
На підставі викладеного, оскаржувана постанова судді суду першої інстанції є законною, обгрунтованою та належним чином умотивованою, внаслідок чого це судове рішення підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга – без задоволення.
Керуючись ст. 294 КУпАП,

постановив:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 17.10.2023 відносно ОСОБА_1 залишити без змін, а апеляційну скаргу представника потерпілої КАСАТСЬКОЇ Ю. А. на цю постанову – без задоволення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає. 

Суддя 	  В. Ю. Рунов